NEVMAYIÍ MVVK A FÖI.D T()KTÉNETÉRÖL. 331 



kánok ismertetését megelőzőleg a dynamikai geológia fogalmáról értekezik, ki- 

 fejtve, liogv a geológia egyik főfeladata a tdmcgváltozások tanulmányozása, azon 

 erőknek és hatásniknak a vizsgálata, a melyek az átalakulásokat, a rombolásokat 

 9 az újjáképződéseket létrehozzák és azon törvények megállapítása, a melyeket 

 létrejöttök alkalmával mindezen jelenségek követnek. 



injnamikus grologiánuk e tudomány általános részében éppen azt a nagy 

 kiterjedésű, voltaképen uralkodó ágat nevezzük, a mely a tömegváltozások törvé- 

 nyeit 3 a bennök működő erőket kutatja, a melyek azonban eredetök és nyilvá- 

 nulásaik színtere szerint kétfélék : föliliek (tellurikusak) ha fészkök és eredő for- 

 rásuk maga a Föld, és csillag zatiak (siderikusak), midőn hatalmuk a földön kívüli 

 más világtestekből fakad, tehát főképen a Nap és a Hold erélyének nyilvánulátai. 

 A sidusi vagyis csillagzati erők hozzák létre a vizek tágabb értelemben vett kör- 

 folyamatait, a fagy és a hő változásait, a légkör mozgását, az állati a növényi éle- 

 tet és szállítják a magasban szétbomolt anyagokat a Föld rónáira, általában mé- 

 lyebb részeire ; míg a Hold, társulva a Nap erejével, a tengerek árapály változá- 

 sait okozza. A tellnsi vagyis földi erők nyilvánulásai : a vulkánosság összes tüne- 

 ményei, valamint a földrengések s a hegyképződések ; tehát mind hatásaikban, 

 mind eredményeikben amazoktól teljes-tökélelesen különbözők. 



A Föld alakulásában, a geológiai jelenségek létrehozásában tehát — így 

 fejezi be a fejtegetéseket és magyarázatokat Neumaye szép conclusiója — két merő- 

 ben különböző fajtájú erők munkálkodnak. Ezek az erők a dolog lényege szerint 

 tekintve, egymásnak ellene működnek: a földi erők a Földet domborzattal látják 

 el, egymetlenségekct hoznak létre: a csillagzatiak töltögetnek s egyengetnek. így 

 látjuk a Föld minden egyes kori fölszíni alakzatában az azon pillanatbeli egyen- 

 súlyt, mely ama kétféle erők tusakodásából ered. 



A megelőző sorok néhány mondatában körvonalozott tételeknek részletes 

 fejtegetése adja az első kötet tartalmának főzömét. 



A vulkánosság ismertetését a Vezúv-víá, az európai continens egyetlen mű- 

 ködő tűzhányójával kezdi, a mely valamennyi társa között a legismeretesebb, mert 

 legtöbben, a legrégibb idők óta s valamennyinél tüzetesebben tanulmányozták. 

 Róla indult ki a vulkánok voltaképeni modern tanulmányozása s minthogy magán 

 a Vezúvou és a közeli Campania partján elterülő phlegrfei mezőkön a legtöbb vul- 

 káni jelenség is igen tisztán fölismerhető, ez a vidék a fejtegetések kiinduló pont- 

 jául leginkább kínálkozik. A nagy közönségre nézve kétségtelenül ezek a fejezetek 

 az általános geológia legvonzóbb részei, mert a vulkánok a geológiai jelenségek 

 és folyamatok között a legfeltűnőbbek és működésük hirtelenségével igen rövid 

 idő alatt a legnagyobbszerű hatásokat hozzák létre. Elterjedésük is rendkívül nagy, 

 sokkal nagyobb, mint a minőnek a hírlapokban gyéren megjelenő tudósításokból 

 következtetni lehetne. Minden világrészben előfordulnak, főképen a tengerhez 

 közel eső partvidékeken, valamint igen nagy számmal az óceánok szigetein. (El- 

 terjedésöket külön térkép mutatja be. 104 — 105.1.) Közel ::}()0 még jelenleg is 

 működő vulkán ismeretes ; míg valami 4-00 — .500 számba vett vulkán olyan, hogy 

 részint történelmi időkben tört ki utoljára, részint pedig, ha kitörését följegyzés 

 vagy emlékezés nem bizonyítja is, a krátere, kiömlött lávája és egyéb kihányt 

 terményei mindezideig oly frissen maradtak meg, hogy bízvást következtethetünk 

 arra, miként még nem valami túlrégi időkben élénk működésben kellett lenniök. 



