NEUMAYK MUVK A FOLD TÖRTENETÉRŐL. 333 



darabok legott elmerültek a tengerbe, melynek vizét másfél foknyival megmele- 

 gítették a kitörés helye körül. Voltak azonban olyan bombák is, a melyek nem 

 pattantak szét, hanem miután egyideig úszkáltak és íiczkándoztak a vizén, csen- 

 desen alásülyedtek. Ez eseményt megelőző és követő jelenségeket és változásokat 

 körülményesen ismerteti. 



Hasonlóképen vázolja a Lipari szigetek legfontosabb tagját a Stromboli szi- 

 getét, ezt a szüntelenül működő tűzhányót, melynek a jelleme mintegy 3000 év 

 óta alig változott lényegesen. Periodikus tevékenysége folytonos, de erősebb paro- 

 xismusoknak mindig hijával volt. 1882-ben és 1888-ban azonban oly erős kitöré- 

 sei támíidtak, mint azelőtt még soha ; de sőt basaltos láva is ömlött belőle, a mi 

 (néhány régi nyomot kivéve) egészen új, szokatlan jelenség a Stromboli biológiá- 

 jában. A Lipari csoport legdélibb tagján a Vnlkánó hegy még működő tűzhányó, 

 de kitörései oly ritkák, hogy egy századot meghaladó idő óta már solfatarai nyu- 

 galomban volt, melyet csak nagy ritkán szakított meg egy-egy hamukitörée. Annál 

 meglepőbb, hogy 1873 óta régi nyugalma elenyészett s az akkori 44 napos kitörés 

 után többé alig szünetelt, míg 1888 és 1890 között egy és kétharmad éven át 

 folyvást szakaszos működésben volt. 



Az Atlanti ocean s az Itálián kívüli Európa többi vulkánjairól, valamint az 

 Ázsia és keleti Afrika partvidékein elszórt nagyszámú tűzhányókról az Indiai 

 Oceant is ide értve, nemkülönben Amerika és a Csendes ücean vulkánjairól igen 

 számos új adatot szőtt az átdolgozó a különben is fölötte tanulságos és élvezetes 

 magyarázatok közé. 



Ezek során ismerteti meg a jelenkori vulkánok történetének egyik legneve- 

 zetesebb és nagyfontosságú példáját, az északi Japánban fekvő £a7idai- "San vulkán 

 kitörését, japán tudósok hiteles adatai alapján (239 — 240 1.) Ez a vulkán ezer éven 

 szünet vtán tört ki, oly hirtelenséggel s oly váratlanul, a mire nincs példa a tör- 

 ténelmi időkben megfigyelt események között. 



Ez az 1840 m magas hegy addiglan semmi különös nevezetességre nem tett 

 szert. Négy csúcs egy teljesen lapos, erdőboritotta «Numano-taira» nevű síkságot 

 vett körül, melyen egy soKatara mutatkozott. Igen valószínű, hogy a Numano-taira 

 a régi kráterfenék volt, a négy csúcs pedig az egykor gyíírűalakú, de utóbb az 

 elmosás és talán más okok következtében is szétrombolódott kráterfalak marad- 

 ványa. A fumarolák condensatiója által a csúcsok egyikén (a kisebb Bandái csúcs 

 északi oldalán) három hőforrás keletkezett, melyeket évről-évre számos, gyógyu- 

 lást kereső beteg látogatott meg. 



A katasztrófa oly közvetetlenül tört ki, hogy a fürdővendégek még a hegyet 

 elhagyni sem tartották szükségesnek. 1888 évi július 15-én reggel 7 óra után sa- 

 játságos dobogást, dörömbözést hallottak, mintha valami távoli mennydörgés lett 

 volna; félóra múlva meglehetős földrengés következett, a talaj inogni kezdett, föl- 

 emelkedett és 7 óra 45 perczkor a Kis-Bandai hirtelen megrepedt. Irtózatos böm- 

 bölés közben sötét gőz-és hamuoszlopok törtek elő; 15— 20 rémületes kitörés 

 következett egymás után, a gőzt jelentékeny magasságra lódítva. A főkitörések 

 körülbelől egy perczig tartottak, utóbb a kitörések ereje gyorsan csökkent és két 

 óra múlva a katasztrófa már be volt fejezve. Hatalmas felhő, mint valami óriási 

 ernyő, lebegett a Kis-Bandai hegy északi oldalán s belőle forró kövek iszonya- 

 tos zápora omlott a hegyre, meleg esőtől kísérve ; míg a íinom anyagot a 



