336 ISMERTKTÉSKK. 



hullámok s az árapály játékának lenyeső, alámosó, kiformáló és omlasztó mükö- 

 déeei, valamint a jég geológiai hatásai. 



Valamivel terjedelmesebb a glecserekről vagyis a jégárakról és mozgásaikról 

 s a jégárak okozta elmosás, valamint a tőlük tovaszállított és utóbb lerakott anyagok 

 ismertetéséről szóló rész (bár az első kiadásbelinél kissé kurtább), melyben a gle- 

 cserek erodáló hatásának Uhlig nem tulajdonít akkora eredményt, mint Neumayr 

 tulajdonított. A tavak keletkezéséről szólva, azokat eredetök szerint más-más név 

 alatt csoportosítja, mint maradványtavak, krátertavak, alpesi peremi tavak, min- 

 denikhez megadva a kellő magyarázatokat. Ezután a jéghegyekről, a tengerbe le- 

 nyúló glecserek romjairól emlékezik meg röviden, külön is kiemelve azt a lényeges 

 különbséget, mely a jeges tengereken úszó és képződő jégtömegek között van : az 

 édesvízi jég, a glecseri és a sósvizi jég más-más jellemét. A szél hatásainak ismer- 

 tetését nyomon követik a sivatagképződés magyarázatai, melyekben régibb és 

 újabb adatokat és elméleteket vetve össze, eklektikus módot követve kifejti néze- 

 teit. A számos új és érdekes adatban gazdag fejezetet a denudatió összes hatásait 

 áttekintő fejtegetések fejezik be. 



Az első kötet harmadik és egyszersmind utolsó nagy szakasza a küzetképzö- 

 il(''>i bő magyarázatát foglalja magában három nagy fejezetben csoportosítva. x\nnál 

 becsesebb e szakasz minden egyes része, mert oly kérdésekkel foglalkozik, a me- 

 lyek a raíívelt közönség köreiben sokkal ritkábban kerülnek szőnyegre mint a meg- 

 előzőkben foglaltak. Első fejezete a ráíeges- közeteket vagyis a vízből lerakódottakat 

 ismerteti s mindenekelőtt a különféle fajtájú réteges kőzetek képződését, majd 

 más kőzetek romjaiból keletkezett ú. n. klastikus (összeállott, homokkő, breccia) 

 kőzetekre tér át s ezekkel kapcsolatban a kősó, a gipsz és az anhydrit képződését 

 magyarázza meg. A mésznek vízből való kiválását ismertetve, a csepegőkövek lét- 

 rejöttét is előadja s az aggteleki barlang két csinos részletét mutatja be. Ezt köve- 

 tik a növények, a puhatestű és a tüskésbőríí állatok s a korálok utján képződött 

 mésztömegek, a koráiszirtek és a gyűríis korálsánczok az ú. n. atollok keletkezése, 

 a foraminiferák mészalkotásai, a tengerfenéki fehér iszap s egyéb a mélységben 

 élő szervezetek szerepe a mészképződésben, a mély tengerfenéken helyenként 

 bőven található mésztelen vörös iszap s a radiolária vázakból álló réteges halma- 

 zok létrejöttének magyarázatai. A fejezetet a dolomit jellemzése és képződésének 

 valószínű magyarázatai rekesztik be. 



A tömeges közeteket tárgyazó fejezet a kitörésbeli vulkáni kőzeteket s a 

 belőlök utólagos átváltozás útján ké]iződötteket ismerteti, magyarázva összetéte- 

 löket, chemiai és mikroszkópi tulajdonságaikat, keletkezésöket, szerkezetök kü- 

 lönféle alakjait s végül vázlatosan körülírva a tömeges közetek legnevezetesebb 

 typusait. 



E kötet utolsó fejezete a kristályos palák sajátságait, telepedési viszonyait, 

 chemiai alkotását, korkülönbségeit és keletkezését tárgyalja, figyelemben része- 

 sítve azokat a leleteket is, a melyek régebben arra a hitre adtak alkalmat, hogy a 

 legrégibb kristályos palák rétegeiben az ősi szerves élet (az eozoon) maradványai 

 fordulnak elő. Hogy szerves élet a föld merevedésbeli kérgén, az első gránit- és 

 gnájsz-övön kívül a legrégibb időszakban is létezett, mihelyest a hő, a víz és a 

 levegő az élet fentartására kedvező viszonyokat szolgáltattak, az vita tárgya nem 

 lehet; mert a legrégibb archsei íera kristályos palái között is bőségesen fordulnak 



