■i'lii PAI'P KÁR')LY : 



északra fordítja réteglapjait (18*' 5° csapásban, 42° düléssel). A többi meg- 

 figyelt rétegcsapás iránya 15 — 16^ között váltakozik, mindenütt északnyu- 

 gati dülésben. így a Gubóhegy lö'^ 2° csap., 38° ÉNy dtilésben ; a Vas- 

 hegy ](j^ 10° csap., 35° ÉNy dűl.: a Vaskapu deli szakadékában 1G'> 

 csap, 28° ENy dűl.; a gánti temetövei szemben a Báránykúthoz vivő ut 

 felkanyarodásán vörhenyes dolomit 1 1> 5° csap., 25° ÉNy dülésü padok- 

 l)an helyezkedik. A Hosszúhegy déli szakadékában H'}^ 5° csap., 35" ÉNy 

 dülésben feltárt dolomit padok V^ m vastagságnak. A Zöldhegy keleti olda- 

 lában amajki ut bekanyarodásánál feltárt dolomit padok 15*^ 6° csapásban 

 20^-kal ÉNy-ra dűlnek. A Gémhegy déli lejtőjén 1G»' 6° cs., 25^ ÉNy d. ; 

 a Hosszuharaszt-út keleti végén, a murva gödrök felett a fejérvári országút 

 felül 15'' csap., 20° ÉNy düléssel gyönyörű retegzésben hófehér dolomit 

 padok merészkednek. Ijenn az út mellett crémesárga murvájában nagy göd- 

 röket váj a vidék lakossága, a köpor ugyanis igen kapós súroló anyag a 

 háztartásban. A csákvári temetötöl a llókahegyre viv(") út bekanyarodásánál 

 15*^ 20° csapásban északnyugatra 20°-al dűlő padokat figyeltem meg. 



A rétegek ilyetén elhelyezkedése s azon szabályosság között, mely a 

 Vértesnek úgy egész vonulatában, mint egyes részeiben megnyilatkozik, 

 mindenesetre causalis az összefüggés. Az egész Vértesben hasonló csapás- 

 irány mutatkozik, 14 — 16^ között váltakozván, mindenhol észak és nyugat 

 között irányuló düléssel, tehát a rétegfejek délkeletnek állanak. Uralkodó 

 irány az északkelet délnyugati, ebben az irányban húzódik maga a Vértes, 

 ebben az irányban hasitja a Vértest a csapással egyközösen a kozma-gánti 

 isoclinalis hosszvölgy. Másrészt erre merőleges irán^'ok jelentkeznek. Ug3'an- 

 azon északnyugat — délkeleti irány, melyben a moóri csatorna, a vaáli völgy 

 húzódik, található a Vértes minden keresztvölgyében, minden hágójában, 

 mely a délkeleti oldalról az északnyugatira vezet át. A felsö-szent-tamási, 

 csákvár-majki, puszta-kápolnai utak vonalzó egyenességében metszik át a 

 Vértes hossztengelyét. A Vértes minden községe, minden dűlője, sőt az erdei 

 lineák is mind ezen két irányban rendezkednek. Miként a mellékelt réteg- 

 vonalas térkép mutatja (III. tábla), a magassági rétegvonalak kanyargásuk- 

 ban a Vértesnek még ezen elkülönült részében is szintén ezen irányokba 

 térnek vissza. Az erosio már meglevő tektonikai irányokban működött, a 

 viz kényszerűit a dolomitpadokat már meglevő hasadékokban tovább rom- 

 bolni. Vízrendszer kialakulására az ilyen terület már megszabott irányainál 

 fogva is alkalmatlan, a mennyiben vízgyűjtő ki nem fejlődhetik, a hegység 

 vázát alkotó dolomit meg épenséggel akadálya a forrás képződésnek. Nincs 

 is az egész Vértes területén számba vehető vízfolyás. Annál gazdagabb 

 forrásokban a moóri völgy, melyben Bodajktól Szekesf ej érvárig számos 

 forrás található, így a bodajki tó, a Duzzogó, a mohai savanyuvíz stb. for- 

 rások. Ezek nyilvánvalóan a Vértesnek, illetőleg folytatásának az Iszka 

 hegynek s a Bakonynak köszönik létüket. 



