14 FERENCZI ISTVÁN 
A felső tagból agglomerátos tufát igen keveset ismerek, üveg- és ásvány- 
tufa azonban helyenként az alsó tagban 15 megjelenik. 
Legnagyobb területet az alsó tag foglal el, míg a felső tag csupán 
a nagyalmási D. Ordasiuluj és Podeiul-tetőkön található meg s csak kis 
területen van meg Nádasdiától DK-re is. Az alsó tagban külön területen, 
Csebtől K-re és D-re kapjuk a homokköveket, a glódi oldalon már több- 
kevesebb a márgás réteg s néha már tufás részek 15 vannak bennük, Nagy- 
almás alsó végén megszakítja e rétegcsoportot az alsó szinttáj vörös kon- 
glomerátja, ettől Ny-ra pedig az agglomerátos andezittufák s velök együtt 
a márgák-agyagok dominálnak, homokkő itt alig-alig fordul elő. 
A felső szinttáj alsó tagjának képződményei mindig diszkordánsan 
települnek a bázisul szolgáló idősebb képződményekre. Egységes dőlés- 
irány — mint azt az alsó szinttáj képződményeinél láttuk — természe- 
tesen nincs, mindig az alsó szinttáj fennmaradt rögeire támaszkodnak, 
dőlésszögük igen meredek, 287—34" a legáltalánosabb dőlésszög, de az 
509— 60"7-nyi se mondható épen ritkaságnak. Különösen áll ez a meden- 
cének Nagyalmás körüli részére, ahol az alsó szinttáj 1gen össze van törve, 
egyes, sokszor csak 200 
300 m széles részei vannak a mélybe levetődve 
s az így keletkezett meredek falú mélyedéseket töltik itt ki a felső szint- 
táj alsó tagjának üledékei. Kis területre vonatkoztatva az alsó tag egyes 
rétegei között megegyező mindazonáltal a dőlés, legföllebb a part hajlása 
szerint változik a csapásirány s megy át egyik dőlés a másikba. Az előb- 
biekkel szemben a Nádasdia, Glód, Cseb körüli részen sokkal egyszerűb- 
bek a viszonyok. Alapul itt a mezozóos kőzetek szolgálnak s a legtöbb eset- 
ben mindig a határtól a kis medencerész közepe felé lejtő enyhe dőlést 
találunk. A déli oldalon ez kivétel nélkül mindenütt így van, az északi olda- 
lon, Glód és Cseb táján a homokkőrétegek nekidőlnek a mezozóos hegytömeg- 
nek, mivel az északi részen kis antiklinálisba vannak gyűrve e rétegek. 
Már Glód alsó végén ki lehet ezt a gyűrődést mutatni, az 561---től É-ra levő 
árkokban É—11/,1— 489, a Tyejre vezető út mentén körülbelől 13 km-re az 
előbbi helytől DNy—14"— 48" a dőlés. Sokkal jobban látni ezt a viszonyt 
a Csebtől K-re levő D. Draskuluj 569-o-, 641-- körüli feltárásaiban, ahol a 
hegyélen átvezető felső út épen az antiklinális tengelyén megy keresz- 
tül. A kereszttől ÉNy-ra levő feltárásokban 1"—58"9, 222/ h. 689, 2/h. 589 
dőléseket mértem, attól D-re pedig 122/4389, 18"—369" s körülbelől 200 
m-rel délebbre 132/0—28" a dőlés. Az adatokból jól láthatóan az antikli- 
nális északi szárnya igen meredeken dől neki a mezozóos erupciós tömeg- 
nek, míg a déli szárny enyhébben lejt a medence közepe felé. zt a viszonyt 
a 2. ábrabeli szelvény teszi elképzelhetővé. Kezdetben normálisnak gon- 
doltam e helyen a települést, mert abból a körülményből kifolyólag, hogy 
a leírt két helyen igen közel az antiklinális tengelyéhez olykor háznagyságú 
porfirit stb. sziklák, tithonmészkőtuskók vannak a felületen, ítt a vékony 
