2 MAJER ISTVÁN 
ban, szépen feltüntetve az egykori felső mediterrántenger parti jellegű képződ- 
ményeit. 
Mielőtt azonban e képződmények részletesebb sztratigrafiai ismertetésére 
térnék at, érdekes volna az egyes fontosabb alakokkal közelebbről részletesen is 
foglalkozni. 
Faunámban majdnem az összes állattörzsek képviselve vannak, sok szép, 
érdekes alakkal, sajnos azonban e dolgozat szűkebb kerete nem engedi meg, hogy 
ezeknek itt faunisztikai leírását is adjam, azért e részletes palaeontologiai rész 
közlését majd az egész Börzsönyi-hegységet felölelő monografiám számára tar- 
tom fenn, mig itt e dolgozat sztratigrafiai részében csupán csak a legfontosabb. 
kormeghatározás szempontjából döntő szerepű alakok felsorolására szorítkozom, 
előbb azonban még három új, gyakrabban előforduló alak, egy brachiopoda, 
egy kagyló és egy hal otolithus rövid leírását adom. 
Terebratula kemenczeiensis növ. Sp. 
— LA TI tábla 1la- d ábrakon. — 
Ezen tajhoz tartozó alakjaim hosszúkás ötszögalakúak. Vastagságuk kisebb, 
mint a szélességük (e méret között közel 7 mm a különbség) s így eléggé laposak, 
mit különben a szélesség és a vastagság közötti különbség igazol, melyek a korral, 
a nagysággal nagyobbodnak, így a legnagyobb alakjaimnál e két méret között 
a különbség 10—12 mm, mig a legkisebbeknél 4—5 mm. 3 
A keskeny karcsú csőr erősen hátrafelé görbül és több alaknál a háti rész- 
szel majdnem derékszöget képez. A csőr karcsúságával függ össze, hogy a del- 
tidium nyílása is kisebb és alsó szegélyének ajakszerű lehúzódása alig van, vagy 
egyáltalában nincs. 
A nagyteknő közepén búbig terjedő ránc van, melynek a kis teknőn középig 
terjedő barázda felel meg, melyet két oldalról egy-egy széles laposabb ránc övez, 
melyek a teknő felső felén erősen elmosódnak és ezeknek viszont a nagy teknőn 
felel meg egy-egy, a teknő felső kétharmadáig terjedő széles barázda, melynek 
következtében a nagyteknő növedékvonalai szép lapos ívalakban húzódnak. 
E terecbratula-taj belső szerkezetét ezideig csak egy kis teknőn sikerült 
észlelnem, de ennél is csak a felső rész, a zárólemez és a záróizmok benyomata 
látható, továbbá a zárnyúlványok, melyek körülbelül 607 szög alatt hajlanak 
szét. Ez alakok legközelebb állanak DREGER! Terebratula styriaca fajához, azon- 
ban ettől is több tekintetben eltérnek. 
! Dr. Jutrius DREGER: Die tertiüren Brachiopoden des wiener Beckens. Beitrüge 
zur Paláontologie Österreichs-Ungarns und des Orients. VII. Bd. Wien 1889. p- 187—188. 
u. Tat. VII. Big. 1—6. 
