A BÖRZSÖNYI HEGYSÉG ÉSZAKI RÉSZÉNEK ÜLEDÉKES KÉPZŐDMÉNYEI. 31 
ményhez igen hasonló, amelyet az alsó mediterrán legfelső szintjének vesznek 
az osztrák geologusuk, azonban faunánkban a cschlier-faunas leg jellemzőbb alakjai, 
melyeket R. HOoERNES! ismertetett az tkottnangi-schlierbőb, milyenek a Pecten 
denudatus, a Solenomya Doderleim, Leda subfragis, Telhnma ottnangensis, Schizaster 
Laubei, Brissopsis ottnangensis stb. vagy teljesen hiányoznak, vagy csak igen 
ritkán mint rossz megtartású, bizonytalan meghatározású korcsalakok fordulnak 
elő és csak oly közös alakok gyakoriak, melyek a mélyebb felső mediterránból 
15 ismeretesek. 
Ez alapon tehát e Hont környéki rétegeket nem 
számíthatjuk atulajdonképeni alsó mediterrán schlier- 
hez; hanem csupán mint schlier-kinézésű rétegeket 
már faunájuk alapján határozottan a felső mediter- 
ránba kell helyeznünk. 
De ez sincs ellentétben a szomszédos területeken tett megfigyelésekkel. 
Már Noszxky;? ki a Mátrát, Cserhátot tanulmányozza, írja, hogy a Zagyva öbölben, 
stb. helyeken a cschlier és felső mediterránrétegek közt lévő határt nem tudjuk . . . 
oly pontosan megvonni, mint a bécsi medencében, ahol a felső mediterrán transz- 
gredálta az alsó mediterrán képződésekets Itt ellenkezőleg, ekkor visszavonul 
a tenger és tez a fokozatos visszavonulás a fauna változásában is jelentkezik; 
a látszólag még schlier-szerű márga, már határozottan felső mediterrán-alakokat 
tartalmaz. cTehát a schlier-féle márga képződése a parttól távolabb eső egyfoly- 
tában keletkezett képződések gyanánt még a felső mediterránba 15 átnyúlik. 
Különben már közel 50 évvel ezelőtt HANTKEN? is az xipolysághi tályagy-ot. e 
honti kékesszürke schlier-kimézésű felső mediterrán agyagmárgák folytatását vizs- 
gálva, foraminiferiáira nézve kiderítette, hogy az a bádeni agyaggal teljesen meg- 
egyezik és valamimt a bádeni agyag szoros összeköttetésben áll a nullipora kép- 
lettel vagy az úgynevezett lajtamészképletteb így ő is talált kezen tályag felső 
osztályzatában nulliporákat 15 és oly foraminiferákat, melyek a nullipora mészkép- 
letben honosak, mint amphistegina és heterosteginas, de különben a lajtamészkő 
Ipolysághoz közel Kemenczén 15 megvan és ekkor vonja le helyes megfigyelésemek 
következményeképen azt a nem egészen megfelelő sztratigrafiai végkövetkez- 
tetést — azon általánosságban elfogadott álláspont alapján, amely az andezit- 
kitörések idejét az alsó és felső mediterrán határpontjára teszi — hogy e rétegek 
az alsó mediterránba tartoznak, mert míg a kemenczei enullipora-rétegek trachit- 
zárványokat bőven tartalmaznak, sőt trachit-konglomerát rétegekkel váltakoz- 
nak), addig xaz ipolysági tályagban trachyt-zárványoknak semmi nyoma sincs 
48 ennélfogva régibbnek kell tartanunk, mint a tulajdonképeni lajtamész vagy 
nulliporamész képletet. Időegymásutánban régibb is, de korra nézve nem, mert 
1 Dr. R. HoERNEs: Die Fauna des Scehliers von Ottnang. (Sep.-Abd. aus d. Jahr- 
buche d. k. k. geol. Reichsanstalt. XXV. Bd. Wien 1875.) 
:? NoszkY JENŐ: A salgótarjáni szénterület földtani viszonyai. Koch-Emlékkönyv. 
Budapest 1912. 77. old. 
3: HANTKEN MIKSA: Az ipolysághi tályag mikroszkópi faunája. (Magyarhoni Földtani 
"Társulat Munkálatai. III. k. Pest 1867. 86—89. old.) 
