112 . —— Dr LÓCZY LAJOS 
ALB.-től, BALrzER-től az oldalnyomástól származó hegyredőzést már erősen hallot- 
tam hirdetni. Először azonban mégis Surss E. lépett ki jól átgondolt és az Alpok 
rendszerére alkalmazott általánosabb elmélettel, teljes határozottsággal ellene for- 
dulva az Európában meggyökeresedett teóriáknak, amelyek granitnak és a többi 
vulkáni tömegeknek tulajdonították a lánchegységeket felemelő és összegyűrő erőt, 
avagy ismeretlen mélységi erőkből származtatták a kontinentális emelkedéseket. 
Suess E. munkája az Alpok rendszerébe foglalta a Kárpátokat, a Dunavidéket és az 
Appeninoi-hegyláncokat, ezzel az Elie de Beaumon t-féle merev kristály- 
élekkel párvonalas emelkedési rendszer ellen is fordult. Európa többi hegységeiről 
és az ázsiai hegyláncokról.is szólt; végső következtetéseiben arra az eredményre 
jutott, hogy a Földgömb kihülése zsugorodással jár és ezt a megszilárdult föld- 
kéregben tangenciális oldalnyomás váltja ki, ami a rétegek összeráncosodását 
okozza. Azt 18 tanította e tartalmas rövid munka, hogy az európai összegyűrt 
hegységeket délről ható nyomás torlasztotta fel és hogy azok nem szimmetrikus, 
hanem egyoldalosan elhelyezkedő rétegsorozatokból állanak. A Dinári-hegylán- 
cokat az Alpoktól különválasztandó, délnek mozgó hegyláncoknak tekintette. Az 
európai hegyláncok északnak görbülő íveit az ázsiai hegységek délfelé tekintő 
domborúságát szembe állítva, azokra északról délfelé irányuló oldalnyomást 
feltételezett. Érthető, hogy a kis könyv forradalmi erejű volt a geológia további 
irányára ; de erős ellenzéket is támasztott, különösen a térképező geológusok kö- 
zött, akik a nagy általánosságban mozgó tanokat nem igazolhatták szűk munka- 
területükön. Amíg az Appeninokban és a Kárpátokban az egyoldalúság, a belső 
oldal vulkánossága SuEss felfogását híven visszatükrözte, a Keleti-Alpok déli 
mészkőövezete a szimmetrikus tagozat mellett szólt. Még a hegyredők délnek for- 
duló boltozatai is az északi mészkőalpok északnak tekintő antiklinális tengelyei- 
nek tükörképei, ami a déli mészkőalpokra az északról jövő oldalnyomást látszott 
bizonyítani. Ép a k. k. geologisehe Reichsanstalt derék tagjai között támadt 
fel a leghevesebb ellenzés Suzss H. alpesi tektonikája ellen. 
lébből a kis könyvből nőtt ki mégis a geológiának új kora, a geológiai re- 
naissance, amely nem fektette többé a legnagyobb nyomatékot a rétegek hü- 
velyknyi pontosságú sztratigrafiai szintezésére és az eredeti tanulmányok helyén 
felismert szintek általánosítására. Elannyira ment ebben az elfogultság, hogy 
az öreg OVENSTEDT megbotránkozott a felett, amikor egyik kedves tanítványa 
Morscn az aargaui jurában nem ismerte fel a sváb jurának a—é rétegsorait 
és az ő megjelöléseitől eltérő neveket alkalmazott az ottani rétegekre. 
SuEss munkája egyszerre felszabadította a fiatalokat a nagy, de elöregedett 
tekintélyek nyomása alól és a bécsi geológus lángelméje nyomán elkezdődött 
mindenütt a hegyalakulás mechanikájának kutatása. Egy új diszciplina kelet- 
kezett a geológiában, amely az előbbi deductivus teoretizálás helyett szorgalmas 
és fárasztó bejárások és veszedelmes kapaszkodások között látott hozzá az alpesi 
régiók szövevényes szerkezete tanulmányozásához. Mert ezt kívánta elsősorban 
maga SuEss IE. 18 a földkerekség tektonikai jelenségeinek megismeréséhez. 
Az ntstehung der Alpem mintegy előbeszéd volt ahhoz az 
irányhoz, amelyet SuEss egyetemi előadásaiban és összes munkásságában ezután 
folytatott. Sűrűn járta tanítványaival az Alpokat, a Cseh-morva hegytömeget, 
