116 D: LÓCZY LAJOS 
alig hogy érintvék. Az eszmék világában dolgozó szerző mintegy öntuda- 
tosan siklott át a kétségesen, utódaira hagyva, hogy a problémát tüzetesebb 
tanulmányok alapján megoldják. A kategórikus pozitivizmus SUEss nagy 
művéből hiányzik. Tévedésből, tévedésbe lépve jutunk el végre az igazság- 
hoz! ez volt a jelszava. 
Az cAntlitz der Erdes a földkerekség kiemelkedéseinek 
szerkezeti szintézisét és az Oceánok partszéli elemzését foglalja magában. 
Bámulatos kitartással kutatta föl, ehhez SuEss a legelrejtettebb irodalmi 
adatot is; hogy a szétszórt orosz irodalmat felhasználhassa, öreg korában 
megtanult oroszul 15. 
A nagy munka nem szorítkozott egyedül a geológiai képződmények 
morfológiai és telepedés szerinti viszonyaira, hanem kritikailag elmélkedik 
az életfolyamatok, a planetáris hasonlóságok, a geofizikai tényezők és az 
emberi történet adatairól 15, ahol azok a geológiai eredményeket megvilá- 
githatják. Az emberi művelődés minden idejében nélkülözhetetlen codex 
marad ez a munka mindenkire, aki akár általánosságban foglalkozik a föld- 
felület kialakulásának megoldatlan problémáival, akár a földre mint egészre 
veti az ügyet, akár pedig annak csak egy kis darabját tanulmányozza. 
Az Antlitz azonban nem könnyű olvasmány, csak tanult geológus 
kezébe való, kezdő ne vegye elő, mert vagy meg nem érti, vagy ami még 
rosszabb, félreérti. Máris elég megcáfolni való származott azokban az írá- 
sokban, amelyek SuvEss E. tartózkodó és sokszor határozatlan leírásaiból 
kundulva kategórikusan kifejtett fantazmagóriákkal látták el hegyvidé- 
keinket, mint kétségtelenül megállapított bizonyságokat írván le azokat. 
Az ősz tudós élte végéig tiszta fővel és éles ítélettel gondolkozott és 
Istenáldotta szellemi tehetségét élte fogytáig megőrizte. 
Még 1918-ban is egy magasröptű tanulmányt írt: kÜber Ze r- 
legung der Gebirgsbildenden Kraiíit (Mitt. Geol. Ges. 
Wien, VI.) Abban a beszédben pedig, amelyet a bécsi császári akadémiának 
1911 március 9-én tartott rendkívüli ünnepi gyülekezetében mint az aka- 
démiának elnöke elmondott, nemes lelkületének, meleg haza- és ember- 
szeretetének, ékes nyelvezetének, szónoki tehetségének és nagy tudásának 
összefoglalását mintegy gyüjtő gócban mutatta be. Nem volt ez a beszéd 
egy nagy szólamokban bővelkedő panegrikus RAINER főherceg az akadémia 
kurátorának dicsőítésére, akinek jubileumán az akadémia díszülését tartotta. 
Egyszerű címet viselt Die Donaw; ennek a folyamnak mesteri ismerte- 
tésén finom aranyfonalként vonul végig a történet ismerete és az a törekvés, 
hogy a folyó mellékén élő emberek harmónikus egyetértésben boldoguljanak. 
Gyönyörűen emlékszik meg SuEss E. ebben a leírásban a mi kragyogó főváro- 
sunkról, amelynek látása — így mondja — az emlékek rajait támasztják 
fel benne; csak egyet szemel ki ezekből, amely a mai napra a legjobban 
illik : 1490-et írtak. Ekkor Budán Corvin Mátyás hírneves könyvtára körül 
