158 8 



Kao što je poznato, otok Krk bijaše od god. 1118. za kneza Dujma 

 pa do god. 1480. (za Ivana Frankopana) nasljedno leno knezova 

 Krčkih, koji se kasnije prozvaše Franko2Xini. Sa toga je otoka 

 raširio moćni rod Frankopana svoj posjed i ugled po susjednom 

 kopnu hrvatskom, te je dao Hrvatskoj sve do tužne katastrofe u 

 Bečkom Novome mjestu g. 1071. mnogo velikik nmževa. Spomen 

 roda Frankopanskoga veličaju još mnoge gradine posute po otoku 

 Krku, a snažni tamošnji žitelji, koje susjedni Primorci zovu Bo- 

 dulima, još i danas svojim crnim odijelom tuguju za svojim go- 

 spodarima Frankopanima. — Dok je naš entomolog s uspjehom 

 hvatao po otočiću nedužne žrtve svoje znanosti, nas se dvojica 

 okupasmo, a zatim okusismo osebujne samostanske kapljice. U to 

 stigoše po nas naši drugovi, koji su na drugoj lađici posjetili 

 Punat, oveće selo u Košljunskoj dragi naprotiv samostana. Bacili 

 svoju spravu dva, tri puta, nebi \\ ulovili koju atlantsku Jakovsku 

 pokrovaču, ali im sreća nije poslužila; no uloviše zato svako- 

 vrsnih drugih životinja. Punatski su žitelji vrlo radini i prometni. 

 Sav je okoliš punatski zarastao lozom, od koje se dobiva izvrsno 

 vino i daleko na glasu. Iz Funata se mnogo mladeži školuje, a 

 razlog je tomu, kao što sam čuo pripovijedati, ovaj. Dugotrajna 

 pravda između krčkoga biskupa i punatske općine poradi nekih 

 zemljišta svršila se napokon tako, da su obje pruće stranke pri- 

 stale, neka se osnuje od prihoda onih zemljišta stipendija za ško- 

 lovanje tamošnjih mladića. Kamo sreće kad bi svaka parnica ro- 

 dila ovako korisnim posljedicama! — U dva sata bijasmo opet 

 na Margiti, gdje odmah sjedosmo k objedu. U to naš brod već 

 plovi k jugoistoku između otoka Prvića i Raba prema Planin- 

 skomu prodoru (Clanale della Morlacca ili della Montagna), koji 

 se je pružio na daleko između hrvatskoga kopna s jedne a otoka 

 Raba i Paga s druge strane, te se k jugu završuje Karinskini 

 liiorem. U duhu se opraštah s otokom Krkom, koji je tako zna- 

 menit u starijoj hrvatskoj povjesnici. Tu je nekoć za narodne 

 dinastije najbolje cvalo slovjensko bogoslužje. Na tom je otoku 

 boravio nedaleko Baške Nove u benediktinskom samostanu sv. 

 Lucije hrvatski kralj Zvonimir, kao što to još i danas svjedoči 

 prastari glagolski natpis, koji bi kao jedan od najstarijih slaven- 

 skih spomenika trebalo svakako da se spase od propadanja. Zagre- 

 bački je arheologijski muzej jedino pravo mjesto za tu nepro- 

 cjenjivu starinu. Skromni pisac ovih redaka usuđuje^se upozorili 



