9 159 



odlučiijiu'e krugove u našoj domovini, da nam što prije pribave 

 tu narodnu svetinju za Zagreb, gdje je kulturno središte sviju 

 Hrvata, — Napokon ću još spomenut, da je po visokom mjestu 

 Vrbniku na Krlai poznat taj otok cijelomu narodu hrvatskomu 

 po onoj pjesmi: „Vrbniče nad morem . . . ". — Margita je plovila 

 rek bi upravo onim smjerom, kako teče politička granica između 

 istarskih i dalmatinskih otoka, a pred njom se pružilo hrvatsko 

 primorje. Tri su to Hrvatima napučene zemlje pod istim sjajno 

 vlada.jućim kraljem i carem pa ipak tri odijeljene upravne skupine! 

 Kada će jednom tomu biti kraj ? Zaplovivši nasuprot Lukovu u 

 planinski prodor, gdje ostavismo daleko za sobom na sjeveru Sv. 

 Jurja, a još dalje Senj, ustobočio se je pred nama Velebit u svem 

 svojem vehčanstvu. Motreći prvi put u životu Velebit s morske 

 strane tako je na mene silno djelovao, da sam lako pojmio kako 

 se narodu sa izokolnih otoka i kopna oči prečesto otimlju za tim 

 gorostasom imenito pred večer, kad sa zapada sunce obasjava ve- 

 lebitske goletne litice, te se žarko rumenilo na daleko prosiplje 

 pucinom. Velebit je kršovita i divlja planina, puna vrletnih uvala, 

 zubatoga stijenja i goletnih litica. S morske strane su mu bočine 

 kršne, bez rašća te od kiše i snijega do gola isprane. Silne ka- 

 menite gromade uzdižu se mnogo i mnogo stotina metara visoko 

 nadmašujući ogromnošću jedna drugu. Kako je bio krasan dan i 

 zrak čist, isticali su se vanredno jasno i izrazito pojedini oblici 

 diljem planine imenito sivožuti najviši vrhovi, kano da gasnu poput 

 fospora na sunčanom žaru. Posve su istinite riječi A. Schweiger- 

 Lerchenfelda o Velebitu, kad ga motriš sa planinskoga 

 prodora: „Shčni, veličanstveni okvir nema nijedan dio jadran- 

 skoga mora, niti albansko primorje, gdje se gorske gromade 

 predaleko od obale u zaleđu uspinju. I tako zvane „Keraunske 

 gore" sjeverno od otoka K^rfa oblikom svojim i obalama mnogo 

 su blaže i nježnije. Pa isti prepuni gora zalivi u Boki Kotorskoj 

 ne tvore toliko osebujnih obalnih scenerija. Oni naliče na bogato 

 razvijene unutrašnje vode osamljenoga gorskoga jezera". 



Pokraj Staroga grada, Stivice, Jablanca i Karlobaga, gdje 

 znade bura najvećma bijesniti („leglo zatorne bure"), hrlila je 

 naša Margita po glatkoj pučini morskoj uz pratnju nebrojenih 

 dupina, koji se svaki čas dizahu \t mora, kano da nas pozdrav- 

 ljaju prvi dan na našem putovanju. Pod golim stijenama Punte 

 8. Kristoforo skrenuvši na zapad uđosmo u prodor paški. Obi- 



