162 12 



zaliva, prostiru se prostrana spremišta za sol. Ploveći u čamcima 

 južnoistočnim plitkim dijelom paškoga zaliva, opazismo u daljini 

 rek bi kupove sijena; nu čim smo dalje plovili, uvjerismo se o 

 našoj bludnji, jer to ne bijahu kupovi sijena već veliki kupovi 

 soli. Slanište se širi ovdje na sat i po daleko. Mi prisladosmo 

 pri trećem staništu, gdje nam naši vodiči protumačiše, kako se 

 vadi sol, koja za dobre godine daje gradu Pagu do 50 000 for. 

 koristi. Od osebujnih životinjica nađosmo ovdje svakojakih, no 

 našeg su vođu najviše zanimale „solinarke" (Cyprinodon cara- 

 litamis C. V.), koje su mu i od prije poznate bile, budući da je 

 već kao gimnazijalac poduzeo izlet iz Zadra na otok Pag, pak je 

 znao, da ih tu ima vehko mnoštvo, dok nijesu inače nigdje u 

 Dalmaciji obične. Dao je zato loviti više primjeraka za zbirku 

 narodnog muzeja. 



U Pagu nas dočekaše na povratku mjesni uglednici, s ko- 

 jima obiđosmo cijelo trgovište. Poput drugih primorskih mjesta. 

 koja su građena po uzoru talijanskom, ima Pag ponajviše uske, 

 tijesne uhce. U svem broji oko 610 kuća sa 3.300 stanovnika. 

 Povjesnica je otoka Paga {Gissa kod Plinija a Kissa za naših na- 

 rodnih kraljeva) prastara, no trgovište Pag bje podignuto tek u 

 15. stoljeću, te je spadalo sad pod Zadar, a na to opet pod Mletke. 

 Kod mjesta Časke vide se po pripovijedanju Pažana i danas još 

 ruševine nekoga grada koliko u moru toliko na kopnu. Bit će to po 

 svoj prilici ostaci rimskoga a kasnije sredovječnoga grada Gisse 

 ili Kisse. — U razgovoru s Pažanima uvjerismo se da ima i u tom 

 prijatnom mjestu odosta strančarstva. U glavnom su jedni pravaši 

 a drugi neodvišnjaci. Jedan nam je dapače Pažanin tako stavio 

 smjelo pitanje o našim prilikama, da smo se u prvi mah svi za- 

 bezekimli. Kad smo mu na to uzeli dokazivati, kako nije kod nas 

 baš sve onako zlo, kako on drži, morao je napokon priznati, da 

 se u Banovini u najnovije doba mnogo radi na kulturnom polju 

 baš pod sadašnjom, njemu toliko nepoćudnom vladom. Razgledavši 

 se Pagom oprostismo se sa njegovim prijatnim žiteljima i pohi- 

 tismo na čamcima do naše jahte. Ona tri najvjernija nam Paža- 

 nina ispratiše nas do Margite, gdje nam uručiše svoje posjetnice. 

 Bijahu to D. Jure Dešpalj, Josip pl. Mirković i Grljenko Juraj 

 pok. Vale. Navlastito nam je ostao u pameti ovaj posljednji. On 

 je mjesni podnačelnik, kremenjak Hrvat, pa kao otadžbenik paški 

 nosi narodni haljinac, što seže do kukova. Bio nam je uslužni 



