13 163 



pratilac sve do našeg odlaska. Mogao si na njegovu plemeni- 

 tom licu čitati tugu, što se tako brzo rastajemo. Priznati mi je, 

 da smo eto već drugi dan našega puta došli u nepriliku, jer nas 

 većina pošla na put bez posjetnica, pa nijesmo mogli vraćati milo 

 za drago našim Fazanima. Mi se ispričasmo, pa smo sigurni da 

 su nam oni u plemenitosti svoga srca oprostili našu školničku 

 nepraktičnost. 



Iza jedne ure plovila je Margita planinskim prodorom. 

 Sunce se već ispinjalo k najvišem svome isponu. Nebo i zrak 

 bili su posve mirni al priroda pusta, kamena , da ne može 

 biti gore. Dok smo dan prije podno Velebita vidjeli mjestimice 

 mendula, koje oko Jablanca i Paga uspijevaju, k jugu od Baga 

 Velebit je rekao bi kameno more, prijedjel kojemu nema ravna 

 na svijetu. Dokle ti k jugu do Dalmacije seže oko, sam kamen i 

 koliko je od mora do najvišega velebitskoga vrha, svuda kamen, 

 da te groza hvata s te strahote, koje ne može da smanji onaj 

 tužni drač, što amo tamo isred goleti proviruje. Pio veći mimo 

 južno krilo Velebita, koje je za se pravi gorski sklop, obrubljen 

 dolinom rijeke Zrmanje, ugledasmo najviše dijelove Velebita, veli- 

 čajne visiVaganski vrh (1758 m.) i Sv. Brdo (1754 m.). Ovo 

 se diže usred orijaške gomile raznolikih vrhunaca, gornji su mu 

 obronci bijeli kano kreda, te gotovo nema već ni traga bujnim 

 zelenim šumama, kojima su nekoć bih obrasli ovi pristranci. Gdje 

 su jednoć rasli hrastovi, štono kasnije kano kilji i katarke silenih 

 galija zaploviše sinjim morem, tu se sad na ogoljenom pristranku 

 sunčaju gušteri i riđovke. Tu je na obronku Velebita izrovala hrla 

 planinska bujica jarugu Veliku Paklenicu, a njezinim rubom raz- 

 granale se bukve i borici, jedini ostaci one šume, u kojoj Mle- 

 čani sasjekoše toliko drva, da im je preko potrebe preticalo, te 

 su ih napokon i Turcima na poklon slali. U Velikoj Paklenici 

 ima na mnogo mjesta pećina, gdje se zaklanjuju Starigrađani, 

 Zelenjani i drugi Podgorci, kad za ljetne suše istjeraju na pašu 

 marvu, a u zao čas i zatorne koze. 



Uskim tijesnom Močeničkim (Canale Fiumera piccola na 

 zemljovidu Oesterreicherovu) između Punte Baijenice i Punte 

 Baljice u-sred strmih stijena stigosmo u planinsko Novigradsko 

 more, pravi pravcati fjord, na glasu poradi vrlo tečnih riba i ka- 

 menica. Kogod ovamo zaplovi iznenađen je ovim nujnim i do- 

 nekle posve tajanstvenim prijedjelima. Ne treba da se čudiš, što 



