170 20 



Arbanasi su smješteni k jugu tik do Zadra, rek bi pred- 

 građe zadarsko, kamo rado zalaze Zadrani. Ime toga predgrađa 

 zadarskoga potječe od Arbanasa (ili Skipetara), koje je početkom 

 18. stoljeća Vinko Zmajević, nadbiskup zadarski ovamo naselio. 

 I danas govore oni još arbanaski, ali govore svi i hrvatski. Ovim 

 krajem teče glavni drum k Benkovcu i to između Arbanasa te 

 vrtova i vila zadarskih. Tu se nalazi usred zelenoga okohša lijepa 

 nova bolnica zadarska. Mi krenusmo do Arbanasa rivom, da se 

 nagleđamo bajnoga mora i nnsuprotnoga Uljana. Između zadar- 

 skih otoka osobito se ističe otok Uljan, jer se na njemu imućnije 

 obitelji zadarske nauživaju ljetnoga hlada. Navlastito je spo- 

 mena vrijedno mjesto na tom otoku Prijeko (Oltre) nedjeljno za- 

 bavište zadarskih građana. U naše doba, otkada učestaše parni 

 brodovi, te uskoriše promet između otoka, od mjeseca svibnja do 

 rujna svake nedjelje redovni parobrodići, brodovi i manje jedre- 

 njače križaju ubavi zadarski konao i prevoze na Uljan na stotine 

 Zadrana, da se po koji sat pozabave izvan grada na ladanju, gdje 

 ima obrađenih polja i vrtova, u kojima se vide tragovi gojidbe 

 cvijeća i drugoga plemenitoga rašća. Mi smo se dakako na svom 

 putu u Arbanase morali zadovoljiti samo lijepim vidikom na 

 suprotni pitomi Uljan. Kako je bilo vrijeme već poodmaklo, ni- 

 jesmo mogli razgledati poznatu učiteljsku školu u Arbanasima, 

 kojom je mnogo godina upravljao nezaboravni književnik hrvatski 

 pokojni B u z o 1 i ć. Poznato je cijelomu narodu , kako je taj 

 zavod pod umnim vodstvom pokojnoga Buzoliča bio pravim ra- 

 sadnikom hrvatske misli po Dalmaciji. 



II. Od Zadra do Šibenika. 



Sjutradan sve spremno za odlazak, ali nema našega put- 

 noga maršala. Već smo se pobojali, da je ozbiljno obolio. Kad 

 smo naime došli u Zadar željni okrepe i rashlade, pohitismo svi 

 u pivaru da se naužijemo plzenjskoga piva. No Gambrinus kano 

 da nas je odmah u prvom dalmatinskom gradu htio da opo- 

 mene, da ga se kanimo. Nije to naše suhozemsko pivo već al- 

 koholizovano transmarinsko piće. To smo svi osjetili. Ipak ne 

 bijaše to razlog, što nije naš vođa došao na vrijeme na lađu, već 

 preveliki broj njegovih zemljaka, znanaca i štovatelja, s kojima 

 se je opraštajući malo dulje zadržao. Mi kano pravi profesori, 



