21 171 



za koje sc kaže, da su uvijek skloni na oporbu, izaberemo pri- 

 vremenoga zamjenika maršalu, pak zajedrimo iz luke u zadarski 

 konao pred Novu obalu, gdje se oglasi naš brod tako prodirući m 

 fićukom, da se mnogo naroda sletilo na rivu, a bome je i naš 

 maršal pohitio, da se načudi Margiti, koja je sve bez njega obišla 

 u Zadar, te kreće dalje na put. Ugledavši njegovo ozbiljno lice 

 smirili se oporbenjaci, a Margita uze mirno ploviti na jug. Odmi- 

 čući se od Zadra još jednom promatrah njegov jednolični okoliš. 

 Na sve strane gotovo proteže se plosna krševita ravan, sred koje 

 se ispele samo neznatne glavice, a daleko u dnu obzorja veličan- 

 stveno se smjestio Velebit. Krševito tlo po okolici zadarskoj nije 

 ni loše obrađeno. Svuda po ogradama rastu masline, bademi, 

 itd. Na glasu su višnje iz Poljice kod Spljeta, iz koje obrtni Za- 

 drani peku glasoviti maraskin, što smo ga dan prije neki iz Zadra 

 poslali kući svojima. I dalje od Zadra glavno je obilježje svega 

 prijedjela: kamene suhomedine, razbacano kamenje u gomile po 

 polju naslagano, smokve i loze posred crljenice izrasle, od sje- 

 vera Velebit a od zapada vrhunci otoka, gdje vire preko morskih 

 rukava. Nekako je teško vjerovati, da je ova zagasita crljenica 

 postala od rasutina sivoga kamenja, što se oko nje naslagalo. 

 Krš je naime goli vapnenac, a crljenica je smjesa kremikove 

 kiseline i željezne rudače a često i bobovca. Kako se je pak to 

 kamenje moglo raspasti u crljenicu, može se istom onda pojmiti, 

 kad se pomisli, koliko je neizmjerno vrijeme proteklo, otkad ga 

 voda i zrak troše. Svaka od ovih sivih pola sadržaje ponešto 

 onih nerastvorenih slučenina. Ali toga je tako neznatna množina, 

 da od vehke hridine, kad se oluci, ne ostane nego pregršt crlje- 

 nice. Samo živa mašta može dokučiti, kohko se je pustih gomila 

 sivoga stijenja raspalo, dok se je nakupilo ovo crljenc mezevine 

 po zaklonicama današnjega tla između Zadra, Šibenika i Skra- 

 dina, a i dalje po Dalmaciji. 



Jednakim obličjem teče obala od Zadra k jugu. Ušavši u 

 južni dio zadarskoga konala, koji zovu neki konalom pazmanskim, 

 plovljasmo kroz onaj bezbroj malenih otočića, što su se smje- 

 stili između primorja i kamenoga otoka Pašmana sa samostanom 

 iz dobe narodne dinastije. Svaki čas opazismo po koju seku t. j. 

 pličinu morsku, koja je obično označena tamnim stupom sa zna- 

 kovima. U to već ugledasmo cilj našega putovanja prijatno pri- 

 morsko mjestance Sv. Filip i Jakob, gdje provodi najveći dio 



