31 181 



inostanom u hladu vitkih jablana. Za onaj sat, što smo tamo 

 ostali, pregledasmo kapelicu sa skupocjenom slikom, zatim crkvu, 

 koja nema velikoga žrtvenika, već zgodno dva žrtvenika u dnu 

 svetišta. Osobita je dragocjenost te crkve žrtvenik sa čudotvornim 

 propetom. U staroj je crkvici velike vrij'ednosti košulja, divna 

 radnja, poklon samostanu Visovcu od biskupa Dragičevića. U ma- 

 lenoj knjižnici ima lijepili djela kao povjesnica Gaspara Vinja- 

 lića, zatim djelo Mattioli-a, znamenitog botanika srednjega vijeka, 

 više turskih listina i fermana turskih careva. Za čudo da se i to 

 sačuvalo, kad se pomisH, kako je taj samostan više puta, navla- 

 stito pak god. 1645. mnogo stradao od Turaka. Samostan je, 

 obnovljen i opet nastavan od god. 1676. Danas je ovdje novi- 

 cijat za one franjevačke klerike, koji zatim svoje nauke svrša- 

 vaju u Sinju, toj metropoli prekozagorske Dalmacije. Za okrepe, 

 što nam je ponudiše gostoljubivi franjevci u svojoj blagovaonici, 

 bili su oni upravo rastuženi, što ih tako naglo ostavljamo. Jedan 

 je od njih poželio oluje, da nas ondje priclrži, kao što je prije 

 nekoliko godina našega povjesnika Tadlju Smičiklasa dva dana 

 prikovala na Visovac. Drugi nam opet uze opisivati dalnji gornji 

 tijek Krkin, gdje ima još slapova i to Bonski slap i iznad sliko- 

 vita pravoslavnoga samostana sv. Arhanđela slap Majhanović. 

 Kad smo na to časnim franjevcima razložili, da drugovi na nas 

 čekaju kod Skradinskoga buka, i da je na našem brodu za dva 

 sata urečen objed, jedva se smiriše. Na odlasku im moradosmo 

 obećati, da ćemo ih do zgode opet pohoditi, i to ne na uru već 

 na koji dan. Kad smo sjedali u čamac, opazismo na sjeveru od 

 otoka Visovca podor staroga grada Kamička, jedinoga grada, 

 koji je po narodnom pričanju u cijelom onom prijedjelu odolio 

 Turcima. Kamičak je pripadao koncem 15. stoljeća porodici Utje- 

 šenića, a god. 1482. rodio se u njem glasoviti brat Gjorgje Utje- 

 šehić, koji je kasnije postao i kardinalom rimske crkve, te je iza 

 smrti Zapolje kano skrbnik mladoga Zapolje odlučivao sudbinom 

 Ugarske, dok ga nije dao smaknuti carski general Kastaldo. — 

 Sastavši se sa drugovima dolje kod slapova krenusmo na našim 

 čamcima prema Skradinu do Margite. Sada, gdje smo se po malo 

 odmicali od Skradinskoga buka u čas, gdje je sunce prevahlo 

 svoj najveći ispon, ispoređivali smo ga sa plazurom, koji se sjaji 

 na podnevnom suncu. Tamniji razmaci, kod plazura ponori, duge 

 su ovdje crte, gdje pećine kroz stijenu proviruju. U to se počeše 



