190 40 



leni školjić Kraljevac (Scoglio del rè), koji je svoje ime dobio na 

 uspomenu boravka kralja Bele IV., kad se je bježeći pred Mon- 

 golima na nj zaklonio. Padom Dalmacije pod Mletke došao je i 

 Trogir pod vlast mletačku. Iz toga doba spomenut ću jednu 

 vijest Mlečanina Giustiniania, pa bi želio, da je čuju sve Hrva- 

 tice. Taj Mlečanin piše god. 1553. o ženama trogirskim ovo: 

 alo koja i razumije talijanski^ ona ne će da govori talijanski, 

 van jezikom svojim materinjim (hrvatskim). Hrvatske majke i 

 kćeri ne bi smjele nikada zaboraviti Trogiranka, koje su nada 

 sve voljele svoj materinji jezik. 



Oproslivši se sa Trogirom i vrativši se na naš brod plovljasmo 

 polagano čamim kaštelanskim kanalom gledajući licem u lice 

 divna Kaštela, taj raskošni cvijetnjak i voćnjak. Prekrasna obala 

 uz irogirsko-spljetsku cestu između Trogira i Spljeta zove se ka- 

 štdanskim primorjeiii za uspomenu onih kaštela ili učvršćenih 

 gradića, što ih na obranu od turskih susjeda sagradiše na za- 

 povijed mletačke vlade vlastela, kojima je Venecija podijelila u 

 leno po jedan komad ove obale. Kaštelansko je polje stisnuto 

 među morem i kamenom planinom Kozjakom, čiji se kameni vr- 

 hovi posadiše ovdje samo zato, „da ti pokažu, koliko su kaštela 

 lijepa". Umjetne bašće i vinogradi s bujnom lozom, gusti masli- 

 nici, bademi, smokve, dudovi, šipci i lovorovo drvo svjedoci su 

 blagoga južnoga podneblja, koje razvija u tom prijedjelu raskošnu 

 dražest prirode. Pokojni naš pjesnik VlacUslav Vežić, koji je 

 svoje mladenačke dane sproveo u kitnjastim Kaštelima, pjeva o 

 njima medju ostalim : 



Ah divan je ovaj prisoj žui)ni. 

 ydje priroda u obilju bajnom 

 svoje milje razvija uz niore ! 

 Zaklonjena visokim Kozjalcom 

 od oštrijeg- sa sjevera daha 

 i strmicam poljcžnim i hdvim, 

 što poniću do srodne ravnice; 

 ozračena zlatnijem sunašrem 

 koje rod joj u utrobi budi, 

 zadojena tihanora rosicom, 

 da joj mlado ne uvenc lice, 

 razhlađcna kroz puna njedarca 

 mt-kim daliom tihili povjetarca, 

 u vječnome zjene pramaljeću, 



