49 199 



carski dvor privlačio u Solin i njegovu krasnu okolicu mnoge 

 bogate Rimljane. I u trgovačkom pogledu podiže se Solin budući 

 stražnja točka najznamenitije i najkraće ceste među Panonijom 

 Istokom i jadranskim morem. Trgovina i brodarstvo usredotočilo 

 se u Solinu, koji postade najnapučeniji i najnapredniji grad na 

 Zapadu. Proizvodi bogatih rudnika u Bosni, drvlje iz prašuma 

 cijele pokrajine, obilna i izvrsna vuna i krzna u velikom broju 

 uvažahu se u Solin, tako da su već u četvrtom stoljeću po Is. 

 opstojale u njemu mnoge javne tvornice navlastito tvornica oružja 

 i strojarnica koža. Vuna se je tkala i mastila također i u Dio- 

 klecijanovoj palači, gdje su se proizvađale krasne tkanine, od 

 kojih još dan danas traje uspomena u svećeničkom odijelu 

 zvanom „dalmatica". Ne treba dakle da se čudimo, što Kon- 

 stantin Porfirogeneta kaže za Solin, da je veličinom bio za polo- 

 vicu Carigrada. Za seobe naroda Solin je strahovito stradao. 

 Kasnije za naše narodne dinastije procvate opet ovaj kraj novim 

 građevima, za koje nam svjedoče mnoge povelje i nebrojene ruše- 

 vine. Osim drugih crkava i samostana spominjem samo baziliku 

 sv. Petra, u kojoj bijaše god. 1076. okrunjen Zvonimir, hrvatski 

 kralj. Izumrćem narodne dinastije poče padati znamenitost So- 

 lina, a poraste moć knezova kliskih i susjednih gradova Spljeta 

 i Trogira. Iza turskoga gospodstva dođe SoKnsko polje god. 1669. 

 iznova u ruke Mlečanima. Od tog vremena bude Solin pretvoren 

 u rudnik građevnoga kamenja za javne i privatne građevine ne 

 samo u Solinu, Spljetu i Trogiru, već također i u Mlecima. Mle- 

 tački senat nagrađivaše zaslužne građane, dozvoljujući im, da 

 izvoze iz Solina na čitave brodove kamenja i mramora, te davaše 

 također vaditi kamenje za javne zgrade i crkve u Mlecima. Dà, 

 Mletačka je vlada baš trgovala sa soUnskim ruševinama, i na- 

 pokon davala ih mjesto plaće svojim neplaćenim činovnicima. 



Tek što smo stupili na tlo drevnoga Solina pod vodstvom 

 mons. Bulica, eto nas saletiše sa svih strana tamošnji žitelji, 

 nudeći nam razne starine. Don Frane uzmi ovo, uzmi ono, ovako 

 oni uzeše napastovati vrijednoga ravnatelja, a on gleđ simo, gleđ 

 tamo, pa opazi li koji vrijedniji komad, odmah kupuje. Ima toga 

 starinarskoga sitniša svuda gdjegod zadubeš u zemlju. Dakako, 

 da su vrijednije stvari rjeđe. Kako je bilo došlo s nama iz Spljeta 

 nekoliko njemačkih turista, među njima dva profesora iz Vrati- 

 slave, tumačio je uslužni mons. Buhć sve po drevnom Sohnu 



