200 50 



njemačkim jezikom. Za tri sata — što no nam minuse kao pol 

 ^{^ta — obiđosmo velik dio solinskih razvalina. Osim ruševina 

 rimskoga kazališta i starih gradskih zidina razgledasmo pogansko 

 groblje, kiklopske zidine, amflteater, stare kupelji, vodovod i staro- 

 kršćansku gradsku baziliku, a najdulje se zadržasmo na staro- 

 kršćanskom groblju u Manastir inama, gdje se već od dvadeset 

 godina vode sistematična iskapanja. Koliko je tuj sarkofaga i 

 natpisa! Na tom drevnom groblju bili smo svi zadivljeni onim 

 detaljnim tumačenjem mens. Bulica, koji nas je na svaku sitnicu 

 upozorio. Da ima više vremena, navlastito da ima većih dota- 

 cija za iskapanja, Buhć bi bez sumnje na ovom tlu svojim isko- 

 pinama iznenadio u velike sve arheologe. Na povratku nas je 



počastio pršutom i izvrsnom kapljicom g , koji ima 



svoju trgovinu vinom i u Zagrebu. Na kočijama stigosmo u noć 

 u Spljet, gdje nađosmo na Gospodskom trgu uz vojničku glazbu 

 sav spljetski svijet na okupu. Bilo je tu tako žarkih očiju i vita 

 tijela krasotica, te smo se za naša dva neudata druga ozbiljno 

 pobojali, da će sjutra dan u prosce. Dakako da smo se preva- 

 rili, jer ta dva naša druga nijesu „slučajno" bećari nego „iz du- 

 boka uvjerenja", kao što smo kasnije čuh. 



Kad je glazba prestala svirati, poče se prazniti Gospodski 

 trg, a mi se smjestismo u lijepoj gostioni Troccoli, gdje sprove- 

 dosmo u razgovoru sa mons. Buhćem još neko vrijeme. Raz- 

 govor se je vodio o starinama spljetsko-solinskim, a razumijeva 

 se, da smo se dotakli sadašnjih prilika Dalmacije i njezine bu- 

 dućnosti. S političkoga gledišta nužno je svakako za budućnost 

 Dalmacije, da se što prije združi sa Banovinom, kamo i pravno 

 spada. Kako je razvitak ratarstva i stočarstva na veliko nemoguć 

 u Dalmaciji poradi kršnoga tla, to može zemlja procvasti do- 

 nekle obrtom a navlastito trgovinom. To je pak moguće jedino, 

 bude h što prije svezana željeznicom sa svojim zaleđem Bosnom, 

 a na sjeveru sa Hrvatskom. Narod to već dugo traži preko 

 svojih zastupnika u carevinskom vijeću; prvaci naroda Klaić, 

 Bulat i dr., često digoše svoj glas za priključak željeznički — ali 

 dosele uzalud. U najnovije vrijeme hvala Bogu prilike se promi- 

 jeniše. Odlučujući krugovi zajedničke vlade u Beču dođoše na- 

 pokon do toga uvjerenja, da i Bosna ne može da se pravo ra- 

 zvije, dok ne dođe do jadranskoga mora, tim većma što pro- 

 izvodi većim dijelom takovu robu, koja ne nalazi prođe u mo- 



