55 205 



poletio je za čas k jugu od Makarske do Podgore, da so pokloni 

 sjeni hrvatskoga narodnoga velikana Don Milie Pavlinovića, koji 

 je tamo u svom rodnome mjestu pokopan na groblju, što na 

 obali leži. I dalje k jugu letio je naš duh do podnožja sv. Ilije, 

 gdje se je vrlo slikovito smjestio glasoviti Zaodroški samostan 

 sa grobovima narodnih pjesnika fra Andrije Kačića i fra Ivana 

 Despota. Kako vidiš, čitatelju, sa makarskim primorjem vežu hr- 

 vatski narod mnogi spominjaji. 



Naš put je tekao Hvarskim konalom (Kanal greco di Le- 

 sina) između otoka Brača i Hvara. Što smo dalje plovili, dizao 

 se je sve jači vjetar a naša jahta uze poskakivati. Kao što je 

 poznato, u jadranskome moru podijeliše ljeti gospodstvo vjetrovi 

 maistral i burin. Maistral je za pravo vjetar s mora, koji na- 

 staje u našemu moru obično oko desete ure u jutru, pak ma- 

 laksa ponajviše i mnogo prije sunčanoga zapada, a gdjekada po- 

 traje i u noć. Burin je vjetar s kopna. Ovaj počne obično onda 

 puhati, kad maistral prestane. Kako se burin jače osjeća na oto- 

 cima, to smo i mi sve jače i jače ćutiH ovaj put „preuranjeni" 

 burin. Na Margiti zavladao neki nemir, a oni, koji su s jutra 

 zvali more mirnim janjetom, priznaše da je bolja rečenica: more 

 mirno je kao lav, koji spava, no čuvaj ga se, ako se probudi. 

 U to je burin postajao sve jači, tako da smo se već pobojali, 

 da je to prava pravcata bura, što no međutim nije bila. Margita, 

 koju su valovi sve više škropili, sve se jače njihala. Minusmo 

 tako već lijepi Bol na Braču ispod sv. Vida, a bojasmo se, kako 

 će nam tek biti pri duši, kad zakrenemo oko Punte Kabal u 

 starigradski zaton. Jedan od drugova smjelo je odoljevao njiha- 

 jima jahte, pače je pjevanjem sokolio svoje drugove, a kad se 

 je Margita najjače poskakivala kod spomenute Punte, te se či- 

 nilo, da će se zaliti, orila seje njegova „kajkavska" pjesma: „Tri dje- 

 vojke plesale frH faj, jedna drugu pitala bu li kaj". Ta nam je „nota" 

 ostala dugo u pameti kao kulminacija pogibli na moru, dok ni- 

 jesmo doživjeli kasnije još jedan strasniji momenat. Kad je mi- 

 nula pogibao, dokazivali neki tobožnji junaci našemu drugu- 

 pjevaču, da je on od straha pjevao. „Bit će jošte zgode", odvrati 

 ovaj, „da vidimo tko je junak a tko je šuška; ja vas već vidim 

 u duhu blijede kao krpe". Ovo se je proroštvo kasnije u istinu 

 ispunilo. 



