226 70 



pjeva vladika Petar II. u „Gorskome vijencu". Obišav mjesto, 

 siđosmo do naše jahte, da što polaglje ploveć, nastavimo put 

 divnim ovim zalivom. 



Prema kumborskoni konalu, koji spaja prvu sa drugom 

 kotlinom Boke kotorske, minusmo krasno smješteni pravoslavni 

 manastir Savinu. Ako i ne spada medu čuvene zadužbine, ipak 

 je u velikoj cijeni taj manastir kod tamošnjega naroda, te mu 

 donekle zamjenjuje pravoslavnu Prevlaku. Crkva manastira 

 Savine velika je građevina od bijela tesanika, a prikazuje onu 

 već na starijim pravoslavnim crkvama opaženu kombinaciju bi- 

 zantskoga i romanskoga sloga. Savina stoji zaodjevena zelenilom, 

 blizu mora, te je na vidiku svakomu brodu, što u Boku ulazi. 

 Dok je u Boci kotorskoj bilo još velike trgovačke mornarice, koja 

 je sada iščezla ispred parnjača većih društava, bio je običaj u 

 pomorskih kapetana, da na pogledu crkve izbace tri topa u 

 pozdrav domaćoj svetinji; na što bi bratstvo diglo zastavu u 

 porti i zazvonilo u sva zvona za otpozdrav. Obala Ercegnovoga, 

 manastira Savina i Meljine sa svojim strmim pristancima, živim 

 vrućima i gustim bukvicima otvorena je samo južnom lahoru, 

 dok je naravan nasip brani od drugih vjetara. Ovdje vidiš pod 

 vedrim nebom naranču, gdje se njezino zlaćano voće zrcali u 

 tihoj površini sinjega mora. Zima je ovdje meka kao u glaso- 

 vitom Ajaču na Korziki. Komhurshim tijesnom uđosmo u drugu 

 kotlinu Boke, u plitki Tivantski zaton (Baja di Teodo), koji je 

 ujedno i najveće jezero bokeškoga zali va, do SOQ km. prostrano. 

 Pitomi tivantski zaton osebujne je ljepote. Zatvoraju ga Ljuštica, 

 Bijela i Vrmac, a u dnu na jugu stere se plodna Ziipa ili Gr- 

 haljska ravnica, puštajući pogled sve do čunjastoga brda sv. 

 Spam, iza kojega je Budva. Naokolo je zaton odjeven zele- 

 nilom planina i polja, na grudima mu mali, kano dvije kite cvi- 

 jeća, otoci sv. Marko (Stradiotti) i Prevlaka, a više njega bdije 

 bjeloglavi Lovćen, kao vjekovječan stražar nad ovim rajem. Pla- 

 vetna pučina morska, zelene šume i otoci kao da sanjaju na 

 osmjehu južnoga sunca. Divan je pogled po tivantskom zatonu. 

 Podno Bijele nanizale se uz obalu usred zelenila nebrojene 

 ugledne bijele kućice sa crnim krovovima, podaleko jedna od 

 druge. Većinom su to dvorci pomorskih kapetana, koji u ovom 

 božanskom prijedjelu traju svoje staračke dane. I naš petrograf 

 zaželi si pod stare dane kućicu u toj idilskoj samoći. 



