228 78 



Teute za rata sa Rimljanima. Drevni Risan, koji je nekoć davao 

 cijeloj Boki ime, dok mu ga ne ugrabi Kotor, na glasu je sa li- 

 jepih i velikih junaka, koje Turci dobro znadu. Tu su se narodni 

 običaji kao malo gdje sačuvali do dan danas, pa je Vuk Ka- 

 radzic baš u Risnu sakupio najviše gradiva za svoje zbirke na- 

 rodnoga blaga. Vuku se je tako svidjelo kitnjasto odijelo Riš- 

 njana, te je pomišljao, da bi sav narod naš na jugu mogao to 

 odijelo poprimiti kao odijelo gospodsko. Poviše su Risna na bri- 

 jegu Krivo.slje, Ubli i Ledenice. Ustanak je od god. 1869. raznio 

 ime Krivošija po cijeloj Evropi. S mora vidi se na planini i 

 Knežlac, gdje je general Rodio morao u ime velevlasti Austro- 

 ugarske sa nekoliko stotina Krivošija uglaviti knežlački mir. 

 Gledajući pred sobom one vrletne, nepristupne planine nijesmo 

 se nimalo čudili, da je šaka ljudi prisilila cijelu jednu državu na 

 onaki neslavan mir. Pred Risnom ugledasmo iz daleka ogroman 

 brod, koji se je tamo pred lukom smjestio. Bijaše to „Jaroslav", 

 nekoć („Evropa") ruski trgovački brod, što ga je ruski car kao 

 jahtu dao na poklon crnogorskomu knezu Nikoli. Budući da je 

 crnogorska luka Bar odviše plitka, to leži Jaroslav u risanskom 

 zatonu. 



Kako nijesmo kanili pristati u Risnu, samo oplovismo 

 Jaroslava, pa krenusmo natrag, da uđemo u četvrtu kotlinu na- 

 šega četirkantonskoga jezera. Na povratku kraj spomenutih dra- 

 žesnih otočića i ispred Perasta, koji je nekoć bio slavan, ali 

 sada propada, zaplovismo u kotorski zaton. Planine sve strmije, 

 a po obližnjim vrhuncima same male utvrde, koje je naša država 

 iza ustanaka god. 1869. i god. 1883. ovuda posagradila. Uz obalu 

 se nanizalo mnogo bijelih mjesta, medu kojima se osobito ističu 

 Dobrota i Prčanj. Ima tu lijepih Ijetovnika, većinom stanovi po- 

 morskih kapetana. Svako se tu mjesto, svaka kuća u mirnome 

 moru kao u staklu cakli i odsijeva. K jugu od Punte Tresorelli 

 more se posve suzilo poput široke rijeke. Stijene i planine rastu 

 sežući svojima crvenkasto-sivim vrhuncima do oblaka. Čovjek se 

 čudi, kako je more između tolikih planina kroz tijesna prodrlo 

 tako daleko u unutrašnju zemlju. Kad si doplovio u stražnji 

 kutić zaliva, opaziš rpu kuća na rubu orijaškoga stijenja iza vi- 

 sokih zidina — to ti je Kotor. Rekao bi čovjek, ovo je kraj svi- 

 jeta, do kojega smo eto stigh prevalivši 581 morsku milju. Sva- 

 kako put kroz Dalmaciju ovdje se najzgodnije svršava. Kad si 



