83 233 



zera (Kisnahtsko k sjeveru. Lnccrnsko k sjeverozapadu, Alpuahsko 

 k jugu a Urnersko k istoku), no ušća su tih jezera ujedno nji- 

 hova najšira mjesta, ter se pi^ema krajevima sve više sužuju. U 

 Bokeškom je zalivu upravo obratno: tamo gdje se sastaju ko- 

 tline jezerske, vrlo su uske, same pak kotline daleko su se pro- 

 širile, poprimajući donekle oblik trougla. Prema tomu ima svaka 

 jezerska kotlina, — tamo gdje je temeljnica trougao — još dva 

 dalja kuta. U kratko ovdje s ove visine lako pojmiš, kako je 

 opravdana primjedba onoga putopisca, koji je napisao: „Boka 

 kotorska sa svojim zatonima, dragama i dražicama prema jeze- 

 rima u prakantonima čini se kao ponosna i krasna žena prema 

 djevojci namiguši". — S ove visine jasno vidiš, kako Boka po 

 svom prirodnom položaju sačinjava neku cjelinu, odijeljenu od 

 ostaloga svijeta. S toga je neprijatelju teško obladati Bokom, a 

 još je teže trajno je održati bez velikih posada i jakih utvrda. 

 Zagrađen prirodom velikim gorama Bokelj je, odijeljen od osta- 

 loga svijeta, živio po običaju svojih djedova, te je nada sve lju- 

 bio svoju Boku. Pa i danas još zapitaš li ga, da lije Dalmatinac, 

 odgovorit će ti da nije, već Bokelj. 



Sa strane smo motrili stari put ili bolje rekuć stare staze, 

 po kojima se nekoć na konjima i mazgama uspinjalo na Krstac. 

 To je bilo strahovito naporno putovanje. Vidjeh smo i sada, 

 kako su se Crnogorke teškim bremenom natovarene verale uza 

 strme stare staze, dok su Crnogorci uz njih išli praznoruki pu- 

 šeći bezbrižno svoj čibuk. U to nas upozori kirijaš, da se već 

 približujemo dalmatinsko-crnogorskoj međi. Naša jahta činila se 

 s te visine kao tamna tačka na površini morskoj, a napokon je 

 nestade. Za kratko vrijeme oprostismo se sa Dalmacijom i uđosmo 

 u slobodnu Crnu Goru. Došavši zatim na vrh Krstca na tako 

 zvanu Krvavu Poljanu, nestalo je čarobne panorame, što ti se 

 je prije sterala pod nogama — pred tobom je pukao kameni 

 svijet. Da, Crna Gora je orijaški sklop stijena tisuće metara nad 

 morem. Koje čudo, što crnogorska priča pripovijeda, da je Bog 

 sijući bregove došao i u Crnu goru, pa tuj da mu se je pro- 

 bušila vreća, te se prosulo na zemlju gora više nego igdje drugdje. 

 Na Krvavoj je Poljani obični odmor za putnike na Getinje. Tu 

 smo i mi založiH u Crnogorca krčmara kuhanih jaja i pršuta 

 (prijesne šunke) i okrijepili se kiselkastom kapljicom. Dok nam 

 je Crnogorka spremala doručak, ode naš dipterolog drumom 



