85 235 



najslavnijih gospodara. Došao je na vladu god. 1835. u 20. go- 

 dini svoga života. On je bio junak u boju s Turcima, reformator 

 i prosvjetitelj svoga naroda a ujedno i velik pjesnik. Nitko nije 

 do njega narodno pjevanje nasljedovao ljepše od njega — nitko 

 nije pjevajuć prostonarodnije ćutio nego li on u svom „Gorskom 

 Vijencu". Jedini ga je dostigao a i prestigao Mažuranić svojim 

 „Cengić-Agom" i to zato, što je on ljepotu narodnog pjevanja 

 na divan način sljubio s finoćom i uglađenošću evropskog pje- 

 snika, dok je Njeguš ostao na pučkom nivou skladanja, izričući 

 ženijalne misli u posve prostoj odori. Petar II. Njeguš preminuo 

 je žalibože već god. 1851. u 36. godini svoga života. Po njegovom 

 oporučnom nalogu pokopaše ga zahvalni Crnogorci na vrhuncu 

 gore. Malo je ljudi, otkad svijet postoji, našlo svoj počinak 

 tako visoko nad okolišem kao tankoćutni pjesnik Gorskoga 

 Vijenca. 



Na kraj njeguškoga polja počesmo se popinjati novim ser- 

 pentinama, da prevalimo visoko gorje, što no rastavlja njeguško 

 od cetinjskoga polja. Put ovaj dosta tegoban, premda teče krasnim 

 drumom, omilio nam je, te se živo spominjem onih divotnih pri- 

 zora, štono se od idiličnoga pa do veličajno romantičnoga pred 

 našim očima izmjenjivahu. Na tom putu šume gotovo ni nema, 

 kamen vapnenac tamnosiv, a sitno grude, što ga okružuje, čini 

 te gole obronke nekako crnima. Što smo se više uspinjali, sve 

 divljija bijaše priroda, rašća sve manje, a oblici klisurina sve 

 biraniji i avetniji — ispucane, podjedene tisućljetne stijene. 

 Samo amo tamo razblaži ti dušu balzamički miomiris majčine 

 dušice, koja i ovuda po tom „groblju sve vegetacije" bludi. Ko- 

 liko smo se divili na jednome mjestu brzonogoj djevojčici crno- 

 gorskoj, koja je pasla cijelo krdo ovaca. Bila je navrh brda, a 

 opazivši kočiju, doskakutala poput divokoze za čas dole do druma. 

 Naša bi varošanka taj vrletni put jedva za sat prevalila. Na- 

 pokon nam se je pričinjalo, da se približujemo najvišem vršku 

 na našem putu. I u istinu stigosmo naskoro na Veliki Vrćenik, 

 s koga nam puče na sve strane nedogledna slika. Pred nama se 

 prostrla kao okamenjeno valovito more južna Crna gora sve do 

 zelenoga skadarskoga jezera i još dalje preko bijeloga Skadra do 

 najviših vrhunaca arbanaskih. Na protivnoj se strani uspeh ori- 

 jaši Kom i Javor zastirući pogled Bosne. Silazeći iza vrška Kri- 

 vačkoga ugledasmo dolinu Bujicu i polje cetinjsko. Oko U sati 



