240 90 



gdje nas je u noći zatekla grmljavina i kiša, što nije ipak ni 

 malo smetalo mornare po lađama u gruškoj luci, da si ne dadu 

 oduška svome odmoru lijepim pijevom. Kiša, grmljavina, a naj- 

 više odaljenost Palagruže bijaše razlog, što nijesmo drugo jutro, — 

 kao što je naš petrograf svakako želio — k zapadu prema Pala- 

 gruži skrenuli, već izravno na sjever do Visa. Tìì sam pogled na 

 zemljovidu na Palagružu napunio je neke od nas strahom, jer 

 je taj otočić daleko u moru, bliži talijanskoj nego li dalmatinskoj 

 obali. Napokon je protiv našega puta u debelo more do Pala- 

 gruže i to govorilo, što je bilo vrijeme nestalno, i što nam je 

 kapetan broda izjavio, da poradi nestašice ugljena moramo 

 nastojati, da što prije stignemo do Visa, gdje ćemo se ugljenom 

 opskrbiti. Svi smo bili sporazumni, da otplovimo po strani Pala- 

 gružu, jedini naš petrograf, koji je to jutro malo dulje počivao, 

 bio je silno ljut, kad je doznao, da smo napustili izlet u Pala- 

 gružu i da već plovimo prema Visu Dva dana je ostao mrk i 

 šutljiv, dok se nije napokon primirio rekavši nam, da za takove 

 plašivice, kao mi što smo, niti nije plovidba po moru, a on da 

 će si u napredak drugo društvo za more potražiti. Rado priznajem, 

 da sam lako pojmio nezadovoljstvo našega petrografa, što ni- 

 jesmo pošli do Palagruže. Do toga se otočića u opće rijetko do- 

 lazi, a ima vrijednosti za stručnjaka već po tom, što ima na 

 njemu predmeta iz paleolitičkoga i neolitičkoga doba. Sva- 

 kako bi skok do Palagruže mogao imati povoljnih uspjeha za 

 stručnjake. 



Cijeli Božji dan (5. kolovoza) trajala je naša plovidba iz 

 Gruža do otoka Visa. Bijaše to burna nedjelja. Kako smo kanili 

 drugi dan u jutru posjetiti glasovitu Bimvsku .spilju, bilo je naj- 

 zgodnije, da prenoćimo u Komizi. Minusmo otoke Mljet, Lastovo 

 i morem razlokane južnozapadne obale viške. Ulaz u komišku 

 luku bijaše strašan. Valovi i vjetar bacali su sad ovamo sad 

 onamo naš brod, koji je škripao, jecao i pucao. Ono prelijevanje 

 talasa činilo se je kao uskomješana voda u ogromnoj rijeci, koju 

 morska navala suzbija i vraća put izvora. More trepeće, glogoće. 

 Donekle možeš naći sliku toga prizora samo u duši, u onom 

 čuvstvu, koje te obuzme poslije jakoga nenadanoga utiska, te se 

 streseš od zabune ili te spopane vrućica. Nebo tamno, vjetar, kiša, 

 neprestana huka i buka, koja te gluši — predmeti na brodu, 

 knjige, tintarnice, tanjuri skaču i padaju na pod. Kapetan za- 



