95 " 245 



Opraštajući se sa špiljom biševškom, zaokupiše moju dušu 

 čudna čuvstva. Evo čitatelju ja ću ti ih otkriti. Živo se sjećam, 

 kako smo prije desetak godina polazeći iz Đakova sa posvete 

 veličanstvenoga hrama „Biskupova" uzneseni krasotama onoga 

 remek djela, snovali da se izdade tiskom i ilustracijama opis 

 đakovačke katedrale na hrvatskom i francuskom jeziku i da se 

 uredi svake godine hodočašće iz Zagreba do one katedrale, za 

 koju je s punim pravom rekao prigodom posvete kod „Biskupova" 

 stola dr. Marschall, župnik zavjetne crkve u Beču od prihke 

 ovako: Prošao sam već mnogo svijeta, vidio sam već divnih 

 hramova, ali smijem s dubokim uvjerenjem ovom svečanom 

 zgodom izreći, da kojom nesrećom nastrada zavjetna crkva u 

 Beču ili da je nestane, ne znam na zemaljskom površju crkve, 

 koja bi je dostojnije zamjenila od crkve đakovačke. — Pa što 

 se je dogodilo od naših osnova? Žalibože ništa! Jesmo li izdali 

 u svijet opis đakovačke stolne crkve? Hodočastimo li u Đa- 

 kovo svake godine, da se naužijemo vanrednoga užitka umjet-i 

 ničkoga, i da se naučimo, ako je moguće, još više štovati i lju- 

 biti velikoga našega Mecenu! A čemu to ovdje spominjem? T 

 čitatelju bez sumnje naslućuješ! Zar nijesmo sami krivi, što nije 

 modra špilja na Biševu stekla do sele u svijetu i među nama 

 onaj glas, što ga zaslužuje? Žalibože mi ne znademo cijeniti 

 svoje, već treba da strani ljudi razglašuju rijetkosti i ljepote naše 

 domovine. Posve se slažem sa spomenutim već Kuničićem, koji 

 pri koncu svoga opisa špilje biševske ovako jadikuje: „Eto već 

 je desetak godina, što nam je tuđinac prodičio domaću krasotu, 

 pa koliko smo se mi Hrvati trudih, da kažemo tuđemu svijetu; 

 evo imademo rijetkost, što druge zemlje ne imadu. Posve malo, 

 jer smo obično nehajni za ono, što se hrvatskim imenom zove. 

 Mnogi Hrvati i ne znaju za nju, kao da je i nema, ili da je na 

 obalama Australije, a ne na ostrvlju naše Dalmacije. Svakoga 

 ljeta na stotine i stotine tuđinaca dolazi na Biševo, a Hrvata ... ? 

 Jedan na tisuću! To je nehaj, to je pravo nerodoljublje!" 



Od Biševa krenusmo sjeverno-istočnim smjerom oko otoka 

 Visa do istoimenoga glavnoga mjesta na tom otoku. Plovidba je 

 bila preugodna, jer je bio lijep dan a more posve mirno. Otok 

 je Vis najnapučeniji i vojnički najznamenitiji otok Dalmacije, jer 

 se je smjestio usred pučine morske između Italije i Dalmacije. 

 Udaljen je od dalmatinskoga kopna 72 km., od otoka i grada 



