97 247 



Trgovište se dijeli na tri dijela: Kut sa istoka, Luka po sredini, 

 a MaJabanda sa zapada. Mjesto obiluje lijepim zgradama i hla- 

 dovitim vrtovima, u kojima uz druge razne rijetke biljke i cvi- 

 jeće uspijeva paoma, naranča i limun. Naša se je Margita usi- 

 drila naprotiv lijepoga poluotočića Prlrova, gdje se je nekoć 

 dizao rimski, pače možda baš i grčki amfiteater. Na njegovim raz- 

 valinama stoji već od srednjega vijeka crkva sv. Jerolima sa sa- 

 mostanom Franjevaca. Na groblju do samostana koči se lijepi 

 mramorni spomenik poginulim junacima god. 1866. u viškom 

 boju. Čitatelju je bez sumnje poznata spomenuta godina, koja je 

 donijela našoj monarhiji sadašnje državno uređenje uslijed stra- 

 hovita poraza austrijske vojske kod Sadove u Češkoj. Ali ta je 

 godina znamenita na južnim bojištima za Slavene, poimence za 

 nas Hrvate. Uz Prusiju hotjela se je te godine njezina saveznica 

 mlada kraljevina Talijanska na štetu austrijske države osiliti i 

 povećati. Iza strahovitoga poraza Talijana kod Kustoce, gdje su 

 se proslavili naši generali Marojčić^ Rodio i Benho, svu je nadu 

 uzrujana Kalija postavila u svoju u istinu ogromnu mornaricu, 

 koja je pod admiralom Pcrsanom krenula prema Visu. Admiral 

 talijanski dovikuje u dnevnoj zapovjedi svojim mornarima: „Evo 

 je nadošao čas. Hajde da spasemo i povratimo Italiji zemlje, 

 koje joj pripadaju . . . Italija nas gleda. Pokažimo djelom, da 

 znademo nadmašiti opće očekivanje . . . ." Vis je strepio, a kako 

 i ne bi, tä pred njim su Re d' Italia, Formidabile, strahotni 

 Affondatore i druge orijaške fregate i korvete, za koje pojedine 

 držahu Talijani, da su kadre uništiti cijelu austrijsku mornaricu. 

 Pa ipak nečuvenim junaštvom sjajno odbi talijanske navale Vis 

 i Komiža. Ali dugo ne će moći da odole. U to im dođe u pomoć 

 iz Fazanske luke kod Pulja, odakle je pohrlio sa austrijskim bro- 

 dovljem „helgolandski junačina" kontre- admiral Vilelmo Te- 

 (jetihoff. Kao nekoć Cezar u Rim, mogao je taj veliki mornar 

 već slijedeći dan iza svoga dolaska k Visu dojaviti svomu caru 

 u Beč: „veni, vidi, vici". Strašan je to bio boj. „Sinje more nije 

 doživjelo sličnog prizora ni slične grozote. Sve se obrati u jedan 

 plamen u jednu živu vatru, u gusti dim, u trajni pakleni potres. 

 Rekao bi da se ori nebo nad zemljom, a zemlja pod nebom sa 

 svim morem i morskom dubinom. Rekao bi, da je sv. Ilija sa- 

 kupio tuđe sve svoje gromke gromove i da ih na jedan mah 

 pušta; a da strašna buka, grmljavina i potres traju neprestano, 



