250 100 



ribari na lov. Mi smo kanili proučiti prostrani zaton Port Tajer. 

 Već u Kraljevici kod prvog?, dogovaranja odlučismo, da obiđemo 

 i ispitamo na svom putu u prvom redu one krajeve, koji su 

 dosele manje istraživani ili gotovo nepoznati. Među take prije- 

 djele uvrstismo odmah i luku Tajersku. Unišavši kraj osamljene 

 orijaške stražarnice u tu luku, bacismo dva puta željezo, da do- 

 bijemo sa dna morskoga faune i flore tamošnje. Uspjeh i opet 

 nije bio osobit. Došavši do na kraj zatona, gdje smo uz put ku- 

 pili od ribara krasne ribe, odv^ezosmo se u čamcima na kraj, da 

 proučimo tamošnje jezero, koje do sada još nije ])ilo ispitano. 

 Jezero je od kraja slabi četvrt sata udaljeno. Mi se po osjeci i 

 plimi u jezeru kao i po slanoj njegovoj vodi i po tamošnjoj 

 fauni uvjerismo, kako su pravo imala ona dva čovjeka, što su 

 nam putem o jezeru rekli, da „nije voda već more". I tako smo 

 mogli za jezero, za koje se doslije nije ništa znalo, konstatovati 

 da je pravo i čisto morsko jezero sa morskom faunom. 



U prostranom, mirnom zatonu, gdje nema nigdje kuće ni ku- 

 ćišta, daleko od bučnoga života, raspravljasmo poslije večere razna 

 socijalna pitanja. Naročito se uzvrpoljiše stari „bećari" na našoj 

 lađi dokazujući, koliko su oni sretniji od oženjenih. U muževnoj 

 već dobi izmišljali su oni kojekakove dokaze, da opravdaju svoje 

 bećarstvo. Oženjeni nasuprot dokazali su im jasno kao na dlanu, 

 da je „egoizam" glavni razlog njihovu beženstvu. Po malo 

 dotaknusmo se vjerskih pitanja, pa se i tu pokazaše u našem 

 društvu razna mnijenja. U to nas bljesak i grmljavina otjera ha 

 počinak. Ovaj put se spremismo svi u unutrašnje prostorije na- 

 šega broda bojeći se nevremena po noći. 



Mogla jo biti ponoć! Spavao sam. Najedno me neka neo- 

 bična graja trgne iza sna. Gujem glas našega dobroga admirala 

 broda. Prepadoh se i ustanem, da vidim što se zbilo. Ništa, ništa, 

 dovikne mi umiljato admiral, pak dalje oštro zapovjedaj morna- 

 rima, Sjutra smo tek saznali, u kakvoj smo pogibli bili. Naša 

 Margita malo da se nije nasukala. Cini se, da se nijesmo bili 

 dobro usidrili, pak je noću jak vjetar po malo zanosio naš brod 

 prema kraju. Sva sreća da je mornar na straži to opazio i 

 odmah probudio admirala broda, koji je svu momčad odmah 

 pozvao na rad da se otmemo pogibli. Bio je to mučan posao, 

 no za jedan sat bila je Margita u sigurnosti. 



