3 53 



ispitivanja znanstvenih problema, nestaje, čim se primičemo 

 srednjemu. 



Borba između napredujućeg kršćanstva pa propadajućcg 

 poganstva odsjeva u svim proizvodima literature. Klasički živalj 

 je iznemogao, klonuo, 'b. znanost njegova — izgubiv svoj ugled 



— je propala. Nova se znanost razvija na vjerskom temelju, 

 ograničena i oskudna al jedina u onom vijeku krvi i ubijstva. 

 Ova nova znanost, u cijelom svom shvaćanju prožeta vjerskim 

 obzirima, udari i na geografiju žig božje objave. 



Nas zanima ta nova znanost tek od 4. vijeka, jer u pri- 

 jašnim vijekovima zapremahu objava i vjerska spekulacija tako 

 duševni život, da je sve zamareno zaostalo, što nije izravno ili 

 neizravno sa spasom duše u savezu bilo. Tek četvrti vijek upire 

 opet oči u svjetske predmete, jer se je počimalo uviditi, da nji- 

 hovo razumjevanje znatno potpomaže tumačenje i obranu biblije. 



— Pojavi prirode nađoše bar u toliko obzira, u koliko su služili 

 kao dokazala za istinitost biblijskih tvrdnja i kao sredstva za 

 proslavu one osnove, kojom je božja providnost stvorila našu 

 zemlju. 



Na ovom temelju osniva se i geografska literatura, što ne 

 samo u spisima crkvenih otaca, koji vjeru i znanost u svojim 

 djelima spojiše, nego i u djelima čisto naučnog značaja svugdje 

 izbija. 



Za primjer nam može služiti kosmografija neznanog Rave- 

 naćana iz sedmog vijeka, koji svoj opis svijeta hvalospjevom 

 Gos^ìodìnu (Quam magnificenta sunt opera tua, Domine! omnia 

 in sapientìa fecisti) počinje, a Isusovom pomoći — Christo nos 

 iuvante — nastavlja i svršava. 



Cijelo shvaćanje prirode bijaše osnovano na vjerskim nau- 

 kama te se cjepidlačarski svađaše s njima u sklad, a jer je cijela 

 narav djelo božje, to nema mjesta objektivnom ispitivanju pri- 

 rodnih pojava. Ovo bi ispitivanje i izlišno bilo, jer samo vjera i 

 objava bijahu poglavna sredstva za spoznavanje istine te prou- 

 čavanja prirodnih pojava. 



Znanstveno istraživanje samo od sebe nema vrijednosti, a 

 zadaća mu može samo ta biti, da vodi do vjere, do spoznavanja 

 kršćanske nauke. Ako je znanost dovela do te cijeli, zadovoljila 

 je svojoj zadaći, jer kako Tertulijan kaže: Cum credimus ; 

 nihil desideramus idtra credere. To bijaše okvir, unutar kojega 



