54 4 



se je kretalo znanstveno istraživanje, koje — u suglasju sa ovdje 

 istaknutim općenitim naukama — nije išlo za tim, da upozna 

 i rastumači zakone, koji vežu prirodne pojave, pa uvjete o ko- 

 jima ovisi njihov postanak, razvitak i postojanje, već se je time 

 zadovoljavalo, da nađe u vjerskim naukama ruho, u koje se je 

 skučio svaki pojav prirode. Srednji bo vijek nije naginjao na to, 

 da pronađe one tanke niti, koje željeznom karikom kauzalne sveze 

 vežu nedogledni niz prirodnih fenomena i da neumornim proma- 

 tranjem pojedinih dogođaja izvede zakon, kojemu se svi pokora- 

 vaju. On je rade dokazivao nego istraživao. 



Naravna posljedica ovih nazora bijaše, da prirodne nauke 

 — a među njima i geografija — nijesu uživale velikog ugleda. 

 Znatan napredak već bijaše, kada izađoše kosmografi sa svojim 

 opisima univerza, jer je time bar geografska građa — koja je 

 bila prije zagušena i utonula u obilju vjerskih spisa — došla do 

 samostalna oblika, ma da je i tu jošte morala služiti najodličniju 

 znanost ove dobe — teologiju.' 



Daljnje uspješno napredovanje geografske znanosti nalazimo 

 u ono doba, kada su nosioci plemenite arapske kulture otvorili 

 Evropi nov vidik, upoznav ju sa davno zaboravljenim djelima 

 grčke znanosti a napose sa Aristotelovim i Ptolomejivim spisima. 

 NajodHčniji dusi Evrope latiše se sada posla, da najvećim na- 

 porom nadomjeste ono, što su prije njih vijekovi zanemarili, i 

 da se opet dovinu one vedre visine, s koje su prvaci grčke zna- 

 nosti gledah svijet i zakone, po kojima se kreće. Za geografiju 



^ Ne smijemo toga radi baš odviše osuđivati crkvene pisce one dobe, jer 

 nijesu ni sa drug'im znanostima iznimke u tom pogledu pravili. Naš sud bili će 

 još blaži, kad se sjetimo, da imade i danas neukih teoretičara, koji u geografiji 

 — znajući o njoj malo više do li njenog imena — nazrijevaju neku služavku 

 odlične historičke nauke: geografija imade pravo na eksistenciju samo u to- 

 liko, u koliko unapređuje historička istraživanja te razjašnjuje nauke povjesti. 

 Krivo ovo shvaćanje potiče iz nepoznavanja one znanosti, koju hoće degradirati 

 na čast uslužne pomagačice historije, koja imade marljivo sakupljati gradivo, 

 da se njime povjest u svoje — a to su nekakove više i odličnije — svrhe po- 

 služi. Mi se možemo tješiti, da se je znala geografija u srednjem vijeku otresti 

 tutorstva teologije — a ta bijaše kud i kamo moćnija od današnje historije — 

 a da je i danas odavna se osovila na snažne svoje noge i podigla svoja krila, 

 koja su ju daleko iznijela iznad onog stanovišta nedorasle pomagačice, na koje 

 ju smještaju samo oni, koji su za nekoliko decenija zaostali za današnjim raz- 

 vitkom ove discipline. 



