56 6 



Unatoč velikog ugleda, što ga je Biblija uživala, ipak probijahu 

 nauke grčkih učenjaka i u sredini prvih crkvenih otaca, a kašnje 

 nađoše, istina ne bez znatnog otpora, sveudilj rastuće uvaženje. 



Na mnogim mjestima nalazimo nastojanje, da se riječi 

 Biblije dovedu u sklad sa klasičnim naukama, ma da se i cijelo 

 znanstveno shvaćanje na početku srednjeg vijeka protivi duhu 

 klasičnih pisaca. Često naglašena oprijeka između kršćanske i 

 klasične nauke nije imalo u sebi dosta snage, e bi se kršćanski 

 pisci mogU posvema oteti silnomu dojmu stare znanosti. Poje- 

 dine zasade bijahu se tako raširile, bijahu tako priznate, da se 

 je gotovo zaboravilo odakle su ishodile. U borbi proti poganskoj 

 znanosti često znanstveni borioci nijesu ni opazili, da je vlastito 

 njihovo oružje poteklo iz bogate riznice grčkog i rimskog znanja. 



Strastvena borba, u kojoj je glede našega problema pred- 

 njačio Kosmas Indikopleustes, jenjavala je te naskoro gledamo 

 učenog Izidora, biskupa sevilskog, kako brani kaluđerima zanimanje 

 oko latinske literature, jer uz proučavanje Virgilijevih spisa za- 

 boraviše Bibliju. Clrkveni cei sami, spominjem Augustina i Basi- 

 lija, preporučahu toplo proučavanje klasične literature, jer su u 

 njoj nazrijevali spretnu pripravu za bibličke nauke. Snažni raz- 

 vitak znanosti u doba Karla Vehkog znatno je unaprijedio prou- 

 čavanje stare literature te u savezu s time posvećivaše učeni 

 Dicuil posebno djelo našemu problemu. 



Učenjaci do skora uvidiše, da znanje nakrcano u latinskim 

 spisima, osobito u prirodoslovnim znanostima jjroučavanju Biblije 

 koristi. Sredovječni geografi ili — kako bi ih bolje zvali — kosmo- 

 grali proučavahu marljivo spise Martijana Kapelle, Plinija, Solina, 

 Seneke pa Makrobija. Do 12. vijeka crpe pisci svoje znanje po- 

 glavno iz latinskih spisa, jer je grčki jezik zapadu gotovo ne- 

 poznat bio. Tek od 12. vijeka dalje otvaraju se zapadnom svijetu 

 opet vrata grčke znanosti. Djelomice vlastitim radom a još više 

 posredovanjem Arapa, koji počam od dobe križarskih vojna u 

 uzanu svezu sa evropskim znanosti dolaze, proučavaju učenjaci 

 Aristotelova djela. 



Davno pako već prije 13. vijeka, od kada se računa utjecaj 

 Aristotelov na nauku o obliku zemlje u zapadnim krajevima, 

 nalazimo kod istočnih kršćanskih pisaca, kamo ubrajamo Gregora 

 iz Niše, Vasilija Velikog pa Ivana Filopona, jasne tragove Aristo- 

 telove nauke. 



