19 69 



tanju posvetio cijelo jedno poglavlje, kojemu je upravo i naslov 

 da je zemlja kugla. — Ono popuštanje prema novoj nauci, koje 

 je sv. Augustin pokazao, urodilo je kasnije dobrim plodom, jer 

 što sv. Augustin, toliki autoritet u crkvenim i vjerskim prije- 

 pornim pitanjima, nije trebao zabaciti, smjeli su njegovi nasljed- 

 nici bez prigovora također prigrliti. 



Usljed toga nalazimo kod Bede nauku o kugli zemlje onako 

 predočenu i dokazanu, kao što je to Aristotele činio. Razmještaj 

 vode i suhog kopna u svemiru je takav, da čine njegovo središte, 

 a zvijezde sjeverne polutke jedino možemo viditi, jer one južnog 

 neba nam sakriva svedenost zemaljske kugle. Ovaj potonji pojav 

 je Bedi neoboriv dokaz, da zemlja zaista čini kuglu a ne plosni 

 kotur. 



Na posljetku hoću još da spomenem jedno od onih rijetkih 

 djela, koja se u ranijem srednjem vijeku bave isključivo geogra- 

 fijom. To je Dikuilova knjiga Liber de mensura orbis terrae. 

 Istina, da Dikuil nije baš čovjek svoje glave, već se rado oslanja 

 tuđi autoritet, pa kada njegovo djelce — tako ga danas zo- 

 vemo, a u svoje doba bijaše znanstvena knjiga najtežeg kahbra 

 — prolistamo, to na svakoj stranici nalazimo: tako kaže Plinij, 

 to nam javlja Julij Solinus, tako nam priča Izidor iz Seville; za 

 to ipak imade to djelce i danas velike historične važnosti, jer 

 nam u jednu ruku pokazuje, kako se je na dvoru Karla Velikog, 

 koji je bio ne samo političko središte nego i garište zapadne na- 

 učnosti, gojila klasična nauka i prihvaćali njeni rezultati, a u 

 drugu ruku, jer nam u kompendijoznom obHku predstavlja sakup- 

 ljenu geografsku znanost one dobe, tako da nas svojim oblikom 

 i sadržajem sjeća onih mrskih i suhoparnih naučnih pomagala, 

 koja su još u nedavnoj prošlosti činila geografiju najomraženijom 

 disciplinom naše nastave. Poglavna važnost Dikuilova stoji u 

 tome, što nam iznaša obilje točnih topografskih podataka i mjere 

 o rasezanju zemalja. Sa spekulacijama o postanku mora, o sa- 

 vezu izvora i rijeka sa morem, koji odsjek fizične geografije bi- 

 jaše mezimče sredovječnih kosmografa, pa i o obliku zemlje 

 Dikuil se nebavi, te nam naprosto kaže svoje mnijenje: Idem 

 post pauca dicit: latitudo autem terrae a meridiano situ ad 

 septentriones dimidio ferme minor colligitur trigies atque ter et 

 XLVIII. simplicita milia passuum. Quo palam fit, quantum et 

 hinc vapor abstulerit et filine liquor. Ncque enim deesse terris 



