23 73 



Ovim mjerenjem su Arapi tadanje zapadne učenjake da- 

 leko pretekli. U to doba naime je prvi smioni Virgilij, biskup 

 solnogradski, pokušao dokazati, da imade antipoda i time u 

 šire krugove rasturiti nauku o kugloličnom obliku zemlje, što 

 je papu Zahariju navelo, da ga najoštrije osudi. Kada su dakle 

 na zapadu još najviši autoriteti osuđivali namisao, da bi moglo 

 antipoda biti, već se late Arapi posla, da zemaljsku kuglu mate- 

 matičkim putem odrede. — Ne ćemo im zamjeriti, da tu nijesu 

 odma došli do posve pouzdana rezultata. Oba naime mjerenja 

 podadoše razne veličine za jedan stupanj meridijana; prvo mje- 

 renje dalo je 57 milja, a drugo 56 25. — Iz ovih podataka se je 

 konačno računom odredila veličina jednog stupnja sa 56-6 arapskih 

 milja. Ovaj je broj prouzročio mnogo muke učenim glavama. 



Prema ovom mjerenju uzimahu Arapi, da opseg cijele 

 zemlje iznaša 30,400 arapskih milja. Da si taj broj protumačimo, 

 trebamo s jedne strane na umu držati, da aparati, kojima se 

 poslužiše arapski mjernici, nebi odgovarali našim zahtjevima, a 

 s druge strane nije nam veHčina arapske milje dosta točno 

 poznata. 



Mi sada znademo, da su se Arapi za određivanje polne vi- 

 sine na kraju svog malenog luka služiti starim gnomonom.^ Po- 

 griješku pako gnomona je tek Ibn Junis, arapski astronom, ^00 

 godina kasnije protumačio. 



Škakljiva točka je osim toga arapska milja, koja je tek ne- 

 davno približno određena. Istina, zna se, da jedna arapska milja 

 imade 4000 crnih rifa. U Egiptu našlo se je riješenje te zago- 

 netke. Taj je rif još sada zabilježen na nilometru na otoku Rodi. 

 Jordan, po mjerenju, koje nije baš posve pouzdano, odredio je 

 veličinu tog rifa sa 52* 18 cm, a po tome milju sa 2'0872 km. 

 Peschel uzimao je po Böckhovim istraživanjima veličinu rifa sa 

 54'07 cm. Jedan meridijanski stupanj bio bi dakle jednak 51 "3 

 arapskih milja, a ne 56'6. Po Jordanovu računu iznašao bi obod 



Astronom. Nachrichten XX. sv. o Alfraganu. Regiomontanus, Brevis ac peru- 

 tilis compilatio, totum id continens, (luod ad rudimenta Astronomica ost oppor- 

 tunum. Norimbergae, 1537. — Maedler o. c. I. 90. — Birnbaum, Grundzüge der 

 astronom. Geographie. Leipzig, 1862, 11. sq. — -Jordan, Zeitschr. f. Vermessungs- 

 kunde 1889., p. 100. sq. — Böckh, Metrologische Untersuchungen p. 2.51. 



' gnomonu cf. Hranilovic, Oblik zemlje I. p. 8 sq. Glasnik naravosl. 

 društva 1896. 



