148 9 



i kao bilina- bjelica. Od svih naših mirisavih ljubica u ove je miris 

 najjači, ona je ,, miomirisna". 



V. odorata cvate u nas mjeseca ožujka i travnja, a jeseni 

 često i po drugi put. Plod i kasnije lišće ima već oko polovine 

 travnja, kako nam to svjedoče pojedinci u Vukotinovićevu her- 

 baru (br. 4498) iz jednoga voćara kod Sv. Žavera. Raste i po 

 trnacima i vrtovima u Zagrebu, (gdje bude katkad veoma bujna) 

 oko Šestina, Sesveta i druguda. 



Cvijeće je u miomirisne ljubice tamno - ljubičasto, u dnu 

 bijelo, neparna latica u dnu svijetlo -ljubičasta sa tamno ljubi- 

 častim žiHcama, rjedje je cvijeće blijedo -morgovasto (kao u V. 

 hirta) ili ružičasto (kao u V. rosea.), a još rjedje bijelo. 



Bijelci su u miomirisne ljubice veoma rijetki. U Vukotino- 

 vićevu herbaru (br. 4498 I a) čuvaju se samo dva pojedinca, koja je 

 ubrao u Susjedu 16. travnja 1883. i zato napisao na ceduljicu: 

 „V. odorata var. albi flora. Sused;rara." — Ja sam bijelu mio- 

 mirisnu ljubicu samo jedanput našao u Tuškancu (23. ožujka 

 1877.) i ljetos 18. ožujka u živicama oko Kraljevca kod Šestina. 

 Da je u istinu rijetka, potvrdjuje i Slavonija. Pisci slavonske flore 

 Schulzer, Kanitz i Knapp ne spominju njezina albina (Die bisher 

 bekannten Pflanzen Slavoniens. Verhandl, Bd. XVI. (1866). 

 p, 147.) - 



V. odorata alba, koju za Podsused spominje Vukotinovié, 

 odala se poslije kao bijelocvatuća V. scotophi/lla Jord. (Botaničke 

 crtice i dodaci na floru hrvatsku za god. 1871. Rad akad. XXI. 

 poseb. odtis. str. 4.) 



Da su bijelci od miomirisne ljubice u istinu rijetki, svjedoče 

 nam i različite botanike, a i herbari kr. sveučilišta. Vukotinovié, 

 kojemu bijahu uz runjike [Hieracmnt), hrastove i ruže, ljubice 

 osobito mile, ima je u svom herbaru samo sa jednog tudjeg staništa 

 Poznati botaničar J. Freyn priposlao mu V. odorata var. albiflora 

 iz Opočna u Češkoj, ali uz opasku: „In Gartengebüschen massen- 

 haft vervildert*. 1 u generalnom herbaru zastupljena je samo sa 

 jednog staništa. A. Reuss sabirao ju u Halterthalu kod Hüttel- 

 dorfa nedaleko od Beča. (3. travnja 1864.) 



Kao bjelica V. odorata je rijetka, nu inače mijenja tipičnu 

 boju cvijeta. U var. va>*/e^a^a DG. cvijeće je šareno, u var. sordida 



