170 31 



Nema sumnje, a budući da je u Hrvatskoj na Zagrebačkoj 

 gori, na Ivančici, na Kalničkoj gori, to da ga ima Kostelska i 

 Maceljska gora, Bilo, Zrinjska i Petrova gora, o flori kojih gora 

 znamo do sada malo ili nimalo.^ 



Iz onoga što istaknusmo, jasno je, da se lijer-zlatoglav ras- 

 prostire Hrvatskom i Slavonijom, a najmilija su mu staništa uz 

 okrajke šume-bjelogorice. 



U generalnom herbaru kr. sveučilišta čuva se L. Martagon 

 iz Ceske, Štajerske i Ugarske u više eksemplara, a ima ga iz 

 prvih dviju zemalja i Vukotinović. Iz Richterova djela „Plantae 

 Europeae (tom. I. p. 211) razbiramo, da se razprostire srednjom 

 i istočnom Evropom, otkuda prelazi u Aziju. 



Sva ta staništa spominjem toga radi, što nigdje od krasnoga 

 ovoga lijera nijesam do sada našao albina. 



Imamo pred sobom popis sjemenja za godinu 1897. bota- 

 ničkih vrtova u Biogradu, Pragu (Smichow), Krakovu, Innsbrucku, 

 Budimpešti, Bukareštu, u Odesi, Konigsbergu, Marburgu, Upsali, 

 Edinburghu, Berlinu, Lipskom, Kristianiji, Kopenhagenu ; gledamo 

 u popis „Jardin des Plantes" u Montpellieru i Gentu, pa i u po- 

 pis „Royal Gardena" u Kevvu kod Londona; gledamo i pabirčimp, 

 ali bijelo cvatućih zlatoglava nema, a tek smo ih našH u popisu 

 botaničkoga vrta u Oxfordu i u katalogu E. H. Krelagea u Haar- 

 lemu u Holandiji. 



' Staništa, koja spominje Flora Croatica (p. 1117) za L. Martagon u Dal- 

 maciji (Velebit, Promina, Svilaja, Beljak, Staza, Snježnica, Krivošije) spadaju na 

 L. Cattaniae Vis. (Syn. L. Martagon Vis. Fl. dahu. I. 182 — L. Martagon 

 B. Cattaniae Vis. u Diar. L'amie, dei (lampi (Trieste 1865) p. 113 — 115 po 

 Visianiu — L. dalmaticum Vis. u herb, i Maly u Schedae. 



]j. Cattaniae posvetio je Visiani dalmatinskoj biser-ženi, Mariji pi. (/atta- 

 nijevoj u „Florae Dalmaticae Suplementum-u" {j. 187"i (p. 3:2..) ])redočujući ga 

 u bojama na tabli III. Kaste i u Hercegovini (Brijeg Gljiva kod Trebinja, na 

 Ljubinji kod Konjice), u Crnojgori u Peručića dolu pod Komom. — Perigon je 

 u L. Cattaniae tamno -grimizan, bez i)jega, šara i lačaka (sušen gotovo crn), 

 cijepci dulji i uži. U bečkom Belvederu uzgojili su prije nekoliko godina jedan 

 eksemplar iz Dalmacije, koji bijaše visok l'S m., stablika mu na palac debela 

 i ukrašena .sa 4 lisina prešljena, donji sa 22 lista. Oha batva krasilo jo 20—30 

 cvjetova. Oko Spljeta (Muć) raste i L. Martagon var. sanguineo-purjnircum G. 

 Beck, u kojega je ocvjeće kao i u L. Cattaniae, nu cjepci su tamno-pjegavi i 

 lačkani. 



