2 177 



Godine 1881. opisana je tim imenom i u Radu jugosla- 

 venske akademije, a iste godine opisao je latinski dr. Schlosser 

 u „Oesterreichisclie botanische Zeitschrift" i ozvao Senecio Vuko- 

 tinovići, koje ime čitamo na ceduljici uz jedan eksemplar, ubran 

 iste godine u Maksimiru, ali kao synonym prvoga imena; kao /S. 

 ò'0>ic/io/des opisao ga je Vukotinović i u „Glasniku hrv. narav, 

 družtva' g. 1886. pod naslovom „Crtice iz flore hrvatske". 



Godine 1882. sabrao je Vormastini sto herbarskih eksem- 

 plara, a Vukotinović poslao ih je u Beč dru Antunu Kerneru za 

 njegovu „Flora exsiccata Austro-hungarica", koji ju onda razdielio 

 medju botaničare naše monarkije uz opis Vukotinovićev kao Se- 

 necio sonchoides pod br. 658, 



I čuveni botaničar Kerner nije u toj bilini prepoznao već 

 poznatu vrstu, koja se u Evropu doselila preko Atlantskoga Oce- 

 ana, dočim ju je F. Schultz u svom „Herbarium normale" 

 (br. 1128) rasposlao svijetom kao S. Vakot ino vici. Vor ma- 

 slini našao je tu zagonetnu bilinu-selicu još poslije godine 1881. 

 medju mirnom kolibom u Maksimiru i Markuševcem, a kad su u 

 Zagrebu gradili od državnoga kolodvora ogranak željezničke 

 pruge prema pruzi južne željeznice, nadje je na tom novom na- 

 sipu. Na ovaj ogranak vozili su zemlju iz Sesveta, gdje bijaše te 

 bihne takodjer neobično puno, pa je tako sjemenom došla do 

 Zagreba, gdje je takodjer uzbujala i — uginula. 



Vukotinović nam je još jedno stanište za S. sonchoides u 

 svome herbaru (koji se sada čuva u kr. sveučilištu), zabilježio ; 

 19, rujna g. 1884. nadje ga na brijegu Ljubelju kod Varaždinskih 

 toplica. 



Ove godine, a 30. srpnja dodje prof. Heinz na Prekrižje na 

 novu krčevinu, koja je kraj prvog staništa Vukotinovićevog na 

 kojemu je već porasla mlada šuma. Tu su lanjske zime krčili 

 šumu, što seže od šestinskoga puta do šestinske ceste i kad tamo, 

 nadje u istome kraju Ä. sonchoides. 



Ja sam ovo stanište posijetio 5. kolovoza i vidio tu do 30 

 eksemplara, koji su veoma bujni, nu jedan od drugoga dosta 

 daleko porasli. Većina pojedinaca visoka je metar, ali bijaše i 

 takovih, koji su mjerili 120 cm., u premjeru 18 mm, i svi su 

 više ili manje razgranjeni, jedan je dapače imao 16 ogranaka. 

 Raste u društvu razna bilja, nu najbrojniji je Erigeron cana- 

 dense, takodjer bilina-selica. Od ostalih spominjem Epilobium 



12 



