Renieri' i Haeckel. 



Napisao S. Brusina. 



Kako je od prvog početka svako moje nastojanje, da pravo 

 kažem napinjanje, išlo za tim, da dogjem do svake knjige, do 

 svake radnje, koja se tiče faune Jadranskog mora i našeg kopna 

 — a bez tih radnja nema govora o sastavljanju hrvatske 

 faune — tako sam iz petnih žila tražio od najboljih antikvara 

 Evrope Renieri-eva djela, ali uzalud. 



Renieri je početkom našeg vijeka bio profesorom prirodo- 

 pisa u sveučilištu Padovanskom, te je u ono vrijeme najviše za- 

 vrijedio kao istraživalac Jadranske faune. Evo skoro na izmaku 

 svoga djelovanja niti sam prije mogao doći do jedne Renieri-eve 

 knjige, nit sam ih kada bio vidio. Prigodom mog boravka u 

 Mlecimi prošle jeseni tražio sam te knjige, ali gle čuda ! sta- 

 rinska biblioteka „Marciana" nema nijedne zoološke radnjo Re- 

 nieri-a, a nema ih niti veoma bogata knjižnica mletačke akade- 

 mije znanosti (R. Istituto Veneto di Scienze, Lettere ed Arti). 

 Pa da to nije Sisifov trud? Nije li to prava muka za hrvatskog 

 zoologa, od kog se sve moguće i nemoguće traži, premda nitko 

 ne mari za zoologiju, a kamo li za zoologa. 



Znao sam dakako gdje ću što naći, ali je na žalost dotična 

 osoba za cijelo vrijeme ferija bila s obitelju na selu. Mislim ta- 

 lijansku spisateljicu gospogju Angelu Gibele-Nardo, kćer odličnog 



' ^ Pisci a i sami Talijani pišu sad „Renier", sada , Renieri". Držim 



da je prvi mletački dijalektni oblik, dok je drugi oblik pisanog literarnog je- 

 zika. Plemenita gosp. Angela Nardo-Cibele darovala mi je već veoma rijetku su- 

 vremenu sliku u bakrorezu pok. Renieri-a ; pod slikom urezano je ime ,R e- 

 nieri"; to je jamačno mjerodavno i ne može biti sumnje, da se ime ima 

 tako pisali. 



