Eksplozije uredno funkcionirajućih Marshovih 



aparata. 



Često se događa kemiku, da mu Marshov aparat, ma da je 

 i s najvećom pažnjom udešen, ma da savršeno zatvara i ma da 

 je valjano običajnim načinom s pomoću epruvete ustanovljeno. 

 da ne sadrži više ni malo zraka, i nakon što je, već prema po- 

 trebi kadšto pò i više ure uredno funkcionirao, dakle usred dje- 

 latnosti, „s nepoznatih razloga" — kako analitici običavaju reći 

 — eksplodira. Malo će bit kemika, koji češće dolaze u priliku, 

 da se Marshovim aparatom služe, a da im se taka neprilika koji 

 put ne bi bila dogodila. Nijesu baš rijetke notice o tome i u 

 stručnim listovima, a još više ima pripovijedanja o takim nezgo- 

 dama među drugovima. Redovno svaki naglašava, da mu je 

 njegov slučaj eksplozije sa svim nepojatan. 



Meni se je dogodio slučaj, koji hoću da ovđe iznesem po- 

 radi toga, jer držim, da me je doveo na pravi put pogledom na 

 mnoge eksplozije inače uredno funkcionirajućih Marshovih apa- 

 rata. U djelatnosti mi je bio aparat svom pomnjom za foren- 

 zičko istraživanje priređen, a funkcionirao je već dobre pò ure, 

 da ga prokušam na čistoću. Htijući, da u nj ulijem „corpus de- 

 licti", morao sam pomaknuti Bunsenov plamenik do ispred 

 daljnjeg jednog suženog mjesta cijevi, nu za to mi bijaše pre- 

 kratka kaučukova cijev plamenikova. Uzmem susjedni plamenik 

 s dužom cijevi, zapalim ga, a prenoseći ga na određeno mjesto, 

 nehotice približim plamen njegov lijevku, kroz koji se u 

 aparat pridolijeva sumporna kiselina. U taj tren mali cik. a 

 na to za koju sekundu jaka eksplozija čitavog aparata, u kome, 

 razumije se, ne bijaše dotle zraka. Otkuda dakle zrak, bez ko- 

 jega do eksplozije ne bi bilo moglo doći? Ispod ravne cijevi 

 lijevka, a ponešto i u samom njezinom donjem kraju razvijalo 

 se je po malo vodika, koji se je dizao u sam lijevak. Taj je 



