A RESICZABÁNYAI 8TÁJK15LAK1 ÉS KEMENCZESZEKI SZÉNBÁNVA-TERÜLET. 15 



K— Ny irányiban egymás mellé sorakoznak. A rétegek dőléseit tanulmányozva, 

 látjuk, hogy ezen egyes rétegsorozatok részint szinklinálékat, részint antiklinálékat 

 képeznek, melyek azonkívül nagyjában a vonulatok irányával párhuzamos, hatal- 

 mas diszlokációs vonalak által vannak átszelve, illetőleg egjanástól elkülönítve. 



Találóan mondja Schréter Z. dr. idézett első cikkében : «Szabályként meg- 

 állapíthattam, hogy a v(^n\dat keleti részében a nyugatról ható oldali erő erősebben 

 hatott, mivel itt a redők kelet, vagy KDK felé hajlottak (átbukottak) neve- 

 zetesen a szinklinálisok ebben az irányban hajlottak, s az antikUnálisok pedig^ 

 sokszor redővetődéssé, kisebb mértékű áttolódásokká fajultak.)) 



Mindenekelőtt leszögezem azt a tényt, hogy a Schi^éter dr. által leírt 

 tektonikus vonalakat tényleg Kesiczabánya közeléig lehet nyomozni, habár azok- 

 nak iránya egyes tájakon másodrendű diszlokációk folytáji némi változásokat 

 szenvedett. Azonkívül ezen tektonikus vonalakhoz északi folytatásukban új 

 hasonló vonalak szegődnek. 



A hegységünk fölépítésében résztvevő geológiai képződmények az említett 

 geológiai térképek színmagyarázatából vehetők ki. A hegyszerkezet mai állapotát 

 nyugatról keletfelé hatott hatalmas oldalnyomás által okozott gyűrődése k 

 jellemzik, amelyek mint látni fogjuk, egyes képződménytagoknak a többiekre 

 történt nagymérvű f e 1 1 o r 1 ó d á s á r a is vezettek. Másrészt hosszú törési 

 vonalak mentén s ü 1 y e d é s e k is történtek. 



Schréter Z. dr. nagybecsű tektonikai tanulmánya egyes pontjainak köze- 

 lebbi megvilágítására a következőkkel szolgálhatok : 



A Plesiva diszlokációs vonalon, a Bojestje vidék kis tercier- 

 foltjától ÉK felé, a Szenesfalutól Ujsopotra vivő ú. n. Sztancsilova út mindkét 

 oldalán az 1856— 1859-ig működött államvasúttársasági kutatóbizottság egy, 

 ezen diszlokációs vonal irányába csapó kis (a térképen ki nem jelölhető) a 1 s ó- 

 1 i á s z foltot és abban egy 0-6 m vastag széntelepet tárt fel, mely két feltárásban 

 Ny felé dőlt és melyet a felső liász palái, majd ezeket az alsó dogger márgái köpeny- 

 szerűén födnek. Ezen kis előfordulás déli végén, a Csosvölgy felső részében egy 

 p o r f i r-kitörés által van határolva. 



Igen valószínű. — habár még nyílt kérdés — hogy a Plesiva diszlokációs 

 vonal északi folj'tatásátítz a diszlokációs vonal képezi-e, amelyet T. Roth L. 1893. 

 évi jelentéséhez mellékelt szelvényen találunk, és melyet Schréter Z. dr. K a r a s- 

 völgyi diszlokációs vonal címen ír le. 



A felső Karasvölgy baloldalán — az átnézeti térképemen is ábrázolt — 

 ú. n. keleti alsó liász vonulaton, a Cseresnája mare-hegy keleti dűlőjéről a Karas 

 felé húzódó Izvoru Szorki völgyben a stájerla kaninai ú. n. 3-ik fekütelepen egy 

 kutatótárót kezdtünk (1912. év őszén) mellyel 1913. év folyamában azalsóliász- 

 rétegeket nyugat felé kereken 180 m hosszúságra derékszögben kereszteztük. 

 Ekkor kisebb-nagyobb távolságokban három elvetőt kereszteztünk, amelyeken, 

 a — folytonosan fekürégióra mutató — alsó liászrétegek egymásra fel vannak 

 tolva, úgy hogy újból oly rétegekben haladtunk, milyeneket már előbb keresz- 

 teztünk. 



Ebből következik, hogy a karasvölgyi diszlokációs vonal mentén tényleg 

 nyugatról keletfelé rátolód ások történtek. Az említett kutatótáró ma i» 



