A RESICZABÁNYAI STÁJEHLAKI ÉS KEMENCZESZKKI SZÉNBÁNYA-TERÜLET. 17 



ü külre, mL4yekljen már nagymérvű, és részben oredményes szénkutatások is 

 folytak. Ezen túl É. felé a dogger- és liászrétegek villaalakban mindinkább szét- 

 ágaznak, és a felső liász is egy keleti és nyugati szárnyba ágazván el, ezen két ág 

 között a Kovasia és Kraku Franz közötti S t i e r w i e s e-völgyben és a B a r b u 

 T o d í árkokban az a ! s ó per m vörös palái és homokkövei lépnek a külre. 

 Az alsó perm meredeken álló kőzetei É-felé mind szélesebb terepet foglalnak el, 

 majd a most egy külön bányaüzem helyszínét képező Panor-akna táján, hol a 

 perm-képződmények már egy 1 km széles komplexumot foglalnak el, az anti- 

 klinále nyugati oldalán különösen az ú. n. feküszéntelepek művelésre méltó vas- 

 tagságban vannak kifejlődve, míg a keleti szárnyon az alsó liász csak tovább 

 északra (a jelenleg művelésben szünetelő) Uteris-akna táján lesz produktív. 



Még tovább É-felé a stájerlaki völgy egy, a liászantiklinálét keresztben 

 átszelő elvetést jelöl: ez az ú. n. stájerlaki elvetődés, vagy stájeríaki vető, mely 

 átlagosan 6'' irányban 55° alatt dől és a telepeket szintesen mérve 150 méter 

 távolságra vetette el. 



Tovább északra a keleti szárnyon a most szünetelő Colonia-aknához jutunk. 

 Az itt elért föltárásokból kitűnik, hogy a Colonia-aknánál az alsó liász széntelepek 

 úgy mint az azt fedő felső liász és azután az alsó dogger rétegei a mélység felé 

 előbb mind meredekebb állást foglalnak el, végre circa -f 300 m tengermagasság- 

 nak megfelelő mélység táján ellenlejtesek lesznek és teljesen át bukva 

 folytatódnak a +189 tengermagasságú VlII-ik szintig. Ezen a szinten, az akna 

 közelében egy kelet felé 53° alatt dőlő, hatalmas vető elvágja a produktív liászt 

 és ezen vetőnek feküjében, eredeti helyzetükből 350 m-re nyugatra elvetve lett a 

 födü- és a főtelep föltárva. 



Ezek a föltárások azt mutatják, hogy a 1 e g u t ó b 1) föltárt pro- 

 duktív liászrétegek a gyökérrégiónak felelnek meg, 

 és a hajdan ezen rétegek kibúvását képezett részek a nyugatról jött nyo- 

 más folytán leszakadva, az ú. n. új vetőn keletfelé a mélybe csúszva, 

 a gyökér régió fölött át lettek tolva. (Lásd a 2-ik ábra felső 

 rajzát.) 



A stájerlakanínai antíklinálísban lévő rétegek — következésképen a szén- 

 telepek is — nagyszámú vetődésekkel vannak átharántolva, melyeknek mentében 

 tetemes eltolások történtek. 



Ezen vetődések között a legnagyobb szerep jutott az ú. n. G e r 1 í s t y e- 

 vetődésnek és aPorkár-vetődésnek, melyeknek mentében a leg- 

 nagyobb díszlokácíók történtek. A G e r 1 i s t y e-v e t ő d é s volta képen egy 

 görbe lap, amelynek mentében az eredetileg megközelítően ellípszisalakú alap- 

 rajzzal bírt rétegek egymástól elszakadva aképen tolattak fel egymásra, hogy a 

 ■nyugati szárnynak északon beforduló része a keleti szárnyunk nyugatra fordul 

 részét födi, miáltal úgyszólván kettős település jött létre. 



Az ú. n. Porkár-vető egy, a telepek csapásával majdnem párhuzamos, 

 meredeken (75—80°) nyugat felé dőlő vető, melynek mentében a rétegek nyugatról 

 kelet felé feltolattak. 



Ebből látható, hogy a Porkár-vető fiatalabb, nünt a Gerlistye-vető, 

 továbbá, hogy a Gerlístye-vetőn történt föltolásban az alsó perm is részt vett. 



Földtani Közlöny. XLVI. köt. 1910. 2 



