A EESICZABÁNYAI STÁJERLAKI ÉS KEMENCZESZÉKI SZÉNBÁNYA-TERÜLET. 19 



Azonkívül úgy az 1., mint 2-ik áliián a }) o r f i r k i t ö r é s e k n e k fel- 

 lépési módját is látjuk. 



Ugy ezek, valamint a bányafeltárásoknak egyt'l) példái is a mellett tanús- 

 kodnak, hogy a stájerlakaninai porfirkitörések mindig arra vették útjokat, amerre 

 előhaladásuk elé a kőzetek szerkezete a legkisebb ellenállást gördítette. Ezen ki- 

 törések nem is gyakorolnak soha dinamikus hatást, hatásuk mindig csak fiziko- 

 kémiai ; a szén koksszá lesz változtatva, a kőzetek pedig összesülnek. 



A hosszmetszetben, Hungária-aknánál látunk egy porfirkitörést, amely 

 itt pusztán csak a felső liaszpalákban és pedig nagyjában a fődőlés irányában 

 haladt. Egy másik kitörés a bányászati műveletek által a fekilhomokkövekben 

 cirka 250 m tengermagasságban lett megállapítva, honnan a porfir laposan emel- 

 kedve, cirka 400 m tengermagasságban áttörte a 2-ik és azután az 1-ső fekűtele- 

 pet, végre ezen utóbbin végigfutott és valószínűleg a ry-ya\ jelölt Gerlistye-vető- 

 désen ér véget. (1. ábra.) 



Az 1-ső keresztmetszetben az ú. n. Porkár-vetőt is találjuk, a Porkár- 

 vagy Aninavölgy mentében ; ezen a vetőn a stájerlakaninai ellipszisnek középső 

 rétegsorozata fel van tolva, és tovább északra a keleti szárnyak meredek és ké- 

 sőbb felbukott, ellenlejtes helyzetét is ezen zavarodás okozta. 



A stájerlakaninai antiklinális vonal észak felé a Cselnik- völgy ben, az ú. 

 n. Kís-Cselnikben továbl) folytatódik, további folytatását a Krassovár község- 

 beli Ogas és j\íogila táján át a Razdolje-völgybe és a Prolaszba, a Karason túl 

 tovább Krassóalmás (Jabalcsa) helységnél, azután az Olenika-völgybe követhet- 

 jük. Ezen antiklinale utolsó tagja az az alsó liasz folt, mely Dománytól délre 

 a Griinju-völgyben a külre lép és melyben 1867 évig az ii. n. «S ü d 1 i c h e r 

 S c h u r f » bányarészben két széntelepben meglehetősen kiadó táróbányászat 

 folyt. Az antiklinalénak a Cselník-völgyben uralkodó viszonyait a 2-ik ábra 

 világítja meg, mely a völgy felső részében volt régi kutatások és az 1908—1910 

 években végzett mélyfúrások adatainak alapján készült. 



A nagy Cselnik-völgy táján uralkodó geológiai viszonj^okra vonatkozólag 

 a mélyfúrások előtt tudtuk, hogy a völgynek az Ani na- völggyel való egyesülé- 

 sénél márgás malmmészkőnek vastagabb-vékonyabb padjai meglehetősen 

 laposan (22—25° alatt) nyugatra dőlnek. Ezen maimmészkő alatt a tűzkőgumók- 

 ban és tűzkőpadokban dús callovienmészkő következik, mely a Cselnik-völgy 

 alsó részében egészen addig a völgytágulásíg látható, hol az A. G. für bergbau- 

 liche x\rbeiten Aachen által 1906. évben megkezdett és elrontott mélyfúrás lett 

 telepítve. Ezen ponttól fölfelé a völgyben az alsó dogger két emeletének már- 

 gái és márgás palái képezik az altalajt. Az Anináról Krassóvárra vezető közút 

 alatt egy régi kutatóakna van, melyből hajdan 58 m mélységben vigy nyugatra, 

 mint keletre egy keresztvágat volt hajtva. Ezen kutatással megállapíttatott, 

 hogy itt az alsó dogger meredeken álló agyagos márgapalái között egy igen kes- 

 keny felső liász palasáv van feltolva, melynek keleti oldala függőlegesen áll. 

 Tovább keletre, a Kolonovác nyugati dűlőjén a doggermárga után callovien- 

 mészkövek vannak, melyeknek fekvése ugyan tisztán ki nem vehető, de a szik- 

 lák mállása után arra lehet következtetni, hogy a rétegek közel függőlegesen álla- 

 .nak. A Kolonovác gerincén maimmészköveket találunk, melyeknek rétegei na- 



