A RESICZABANYAI STAJERLAKI ES KEMENC'ZESZÉKI SZÉNBÁNYA-TEHÜLET. 21 



folytatódik. Krassóahuás helység északi végéü, liul az út az Üieiuka-völgybe ve- 

 zet, a felső liász és a dogger kőzetei ismét láthatók. 



Itt 1908. évben egy bizonyos Scliweninihamnier-féle vállalat egy aknát 

 niélyíttetett, mely 5 m mélységben egy a IVlső liász palái és az alsó liász homok- 

 kövei között települt, 1 m vastagságot is elérő, 75—80° alatt 6*^ irányban dőlő 

 széntelepet tárt föl, amely nemsokára teljesen kiékült. Ezen túl az aknát 25 ra 

 mélységig rendkívül zavart homokkőben tovább mélyítették, hol azután egyes, 

 rendetlenül települt, 1 m vastagságig menő széntelepfoszlányokat tártak fel, 

 melyek minden irányban szakadékok által voltak határolva. Az akna azután 

 (előttem ismeretlen mélységben) az alsó liászból közvetlenül alsó dogger-rétegekbe, 

 és néhány méter további mélyítés után callovienmészkőbe került, amelyben 

 a mélyítést még addig folytatták, míg nagy esőzések után az aknát a víz 

 el nem öntötte.. 



Ebből kitűnik, hogy a s t á j e r 1 a k a n i n a i a n t i k 1 i n a 1 e K r a s- 

 s ó a 1 m á s n á 1 teljesen át van bukva, úgy hogy gyűrődési tengelye 

 keletről nyugat felé dől. Azonkívül az ekképen dőlt antiklinale erősen össze van 

 préselve. 



Tovább észak felé az 1 e n i k a-völgj^ben az alsó liászt ismét mint 

 antiklinálét találjuk. Allamvasúttársasági kutatások itt egy 14 ^ vastag szén- 

 telep jelenlétét is megállapították. A stájerlakaninai antiklinale jelenlétét azután 

 még a felső N e r m e t-völgyben is föltaláltam, hol kvarcos alsó liász homok- 

 kövek lépnek a külre. Ezen antiklinale utolsó tagja az a nagy liászfolt, amely 

 közvetlenül Dománytól délre a Ponor hegytömegnek F á c a G r u n j u 1 u i 

 nevű dűlőjének alsó részén, a Grunju-völgy keleti oldalán terül el, hol az alsó 

 liász homokköveiben 2 széntelep volt a hajdani «Südlicher Schurf» bányarészben 

 föltárva, melyek közül a dománi 2-ik telep (a fekübb) 1—2 m vastag és művelésre 

 méltó volt. Ezen telep átlagos csapásiránya itt 9^ 5° volt, dőlése DNy felé 25°— 37° 

 között váltakozott. Ezen telep itt 250 m csapáshosszra volt feltárva és minden 

 oldalról felső liászpalák által határoltatott, amelyek a délnyugati oldalon 75° 

 alatt DNy felé dőltek, míg az északkeleti oldalon függőlegesen állanak. A Ploszka- 

 magaslat lábánál az alsó dogger- és a callovien-rétegeket a külön függélyes állás- 

 ban látjuk. Az említett széntelep két táróval volt föltárva, azonkívül az Almásy- 

 akna I-ső szintje (50 m aknamélységből) szintén ezen telepre volt hajtva és ezen 

 szint fölött 75 m függélyes magasságig, illetőleg a kibúvásokig az 1875—1878. 

 években lett lefejtve. 



Ez az alsó liászfolt, illetőleg a stájerlakaninai antiklinalénak ezen utolsó 

 tagja észak felé egy nagy, egészében kelet-nyugot irányú és észak felé dőlő vető- 

 vel van elvágva : ez a keresztbemenő diszlokációs vonal a dománi pataknak az 

 Almásy-akna táján lévő szakasza által van jelölve. Minden igyekezetem, a leírt 

 «Südliche Schurf)> liászszigetét az Almásy-akna bányaműveletei által feltárt 

 alsó liász-széntelepekkel összeegyeztetni, eddig teljesen eredménytelen maradt. 



Végül felemlítendő, hogy a T. Koth L. által leírt krassóvári nagy törésvonal 

 az államvasúttársasági mélyfúrások és az Almásy-aknának egy nyugat felé 

 a Yl-ik mélyszinten hajtott vágatának tanúsága szerint Domány táján folyta- 

 tódik. Amidőn ezen érdekes viszonyoknak tüzetesebb leírását egy más alkalomra 



