AZ ERUPCIÓS KŐZETEK ZÖLDKÖVESEDÉSB. 81 



találó jellemzésére. A normális kőzetekkel szemben makroszkóposán leg- 

 feltűnőbb az, hogy — különösen a zöldköves dácitok és andezitek — 

 sokkal szívósabbak és keményebbek, mint a normálisak. Míg a normális 

 dácitoknál sokszor találkozunk a zöldköves kőzetek szomszédságában 

 többé-kevésbbé likacsos alapanyagú dácitokkal (erd. Érchegységben a 

 Csetrás vonulata), addig a zöldköves dácitok alapanyaga mindig tömör 

 és kemény. Mikroszkóp alatt a zöldköves kőzetek alapanyaga, mint 

 általánosan ismeretes, allotriomorf szemcsés, a normálisaké hialopilites. 

 A beágyazások közül a földpát még azokban a kőzetekben is feltűnően 

 üde, melyekben a színes elegyrészek teljesen át vannak alakulva. A föld- 

 pátokon különösen gyakori a zónás szerkezet, amit nem csupán a bázisosabb 

 és savanyúbb zónák váltakozása idéz elő, hanem gyakran a beágyazott 

 alapanyagrészletek is. A kvarc még az amfibólos és piroxénes andezitekben 

 is gyakori, azonban ellentétben a dácitokkal, mindig csak gyéren és apró 

 kristályokban s mindenkor korrodálva fordul elő. 



A színes elegyrészek közül az amfibólos andezitekben rendszerint 

 csak amfiból szerepel, a dácitokban nem ritka az amfiból és biotit mellett 

 még parányi kristályokban az augit sem (Nagyág), míg a piroxénes andezitek- 

 ben, úgy az Erd. Érchegységben, mint Nagybánya környékén, igen gyakori 

 a hipersztén és augiton kívül az amfiból és biotit is. Ezekben az uralkodó 

 színes elegyrész a hipersztén, azután Nagybánya környékén az augit követ- 

 kezik, ami az Erd. Érchegységben felette ritka. Viszont az amfiból és biotit 

 Nagybánya környékén ritkább, míg az Érchegységben igen gyakori s külö- 

 nösen az amfiból mennyisége néha úgy felszaporodik, hogy — tekintve 

 nagyobb kristályait — a kőzetnek makroszkóposán legszembetűnőbb 

 elegyrésze gyanánt tűnik fel. A színes elegyrészek közül a zöldkövesítő 

 hatásnak leginkább az amfiból és biotit állott ellen, amiket még a leg- 

 gyakrabban találunk meg eredeti barna kristályokban. Az amfiból azonban 

 mindig többé-kevésbbé resorbeálva van s magnetit szegéllyel van körül- 

 véve. Zöldkövesedésnél mindkét elegyrész chloritosodik. Hasonlóan csak 

 chloritosodás figyeltem meg az augiton is, mely ellenálló képességét tekintve 

 az amfiból és biotit után következik. Az átalakulásnak legkönnyebben a 

 liipeisztén esett áldozatul, amelyen kétféle átalakulást figyeltem meg: 

 találtam olyan hiperszténkristályokat, melyeknek belső része még többé- 

 kevésbbé üde barnaszínű. Ezeknél az átalakulás — úgy látszik többnyire 

 basztitosodás — főleg a harántrepedések mentén indult meg és hálózatosán 

 átjárja a kristályt (Maschenstruktur). Ezek végeredményben basztittá 

 alakulnak át. Szemben ezekkel a hipersztének nagy része élénk világos 

 zöldszínűvé alakult át, pleochroós színe a sárgászöld és az intenzív zöld 

 között változik, de még teljesen megtartja hipersztén jellegét. A magasabb- 

 fokú átalakulásnál az egyes hasadékok mentén chlorit képződik, ami el- 

 foglalhatja az egész kristályt is. Az ilyen chlorit pseudomorfózák igen 



