88 m SZENTPÉTBRY ZSIGMOND 



a szpilitet nem sorozza a melafirokhoz, bár itt meg a régi (laugitporphyi^ 

 csoportot iktatja be a navit és tholeiit (olivintboleiit) mellé. 



KosENBUSCH előadott különböző idejű különböző meghatározásai nagyon 

 jól mutatják és meg is okolják azt a nagy határozatlanságot, ami a melafir név 

 használatában volt és van. Eöviden megemlítem még a tankönyvírók közül 

 Weinschenk és Eeinisch nézetét. 



Dr. Weinschenk Ernő 1907-ben kiadott tankönyvében^ a melafirt a dia- 

 bázzal és trappal együtt tárgyalja s a melafir pontos meghatározását nem igen 

 adja. Szerinte a melafir és a trapp az üde kőzet, a diabáz és diabázporfirit pedig 

 ezeknek zöldköves fáciesei; a melafirt a trapptól porfiros szerkezete különböz- 

 teti meg. A melafir alcsoportjait a porfiros ásványok szerint alkotja meg: návit, 

 augitofir («augitporfirit részbem) és olivines melafir. A návit a legritkább. 



Dr. Eeinisch Eeinhold nagyon jól használható «Praktikmn»-ának 1904-iki 

 kiadásában a melafir meghatározása és osztályozása tekintetében Eosenbusch 

 1887-ik évi, az 1912-iki kiadásában pedig az 1896-ik évi álláspontján van.* 



Ami már most a melafir vegyi összetételét illeti, arra 

 nézve Eosenbusch sem igen ad bővebb felvilágosítást, sőt inkább kőzettanában* 

 1910-ben kiemeli, hogy a melafirok bázisos tagjai annyira elváltoztak, hogy 

 vegyi elemzésre kevéssé alkalmasak. Az általa közölt elemzések ezért degnagyobb 

 részben olyan melafirtípusokra vonatkoznak, amelyek az augitporfiritek felé 

 áthidaló tagoknak tekintendők, egyesek pedig, mint a návitok is, épen olyan, 

 sőt még nagyobb joggal sorozhatok az augitporfiritek (labradorporfiritek) közéj*^ 

 Általában megjegyzi még, hogy a vegyi összetétel olyan mint a bazaltnál és hogy 

 az olivin hiánya a vegyi összetételre nem gyakorol befolyást, mert az olivin ki- 

 válása a kristályosodási körülményektől függ, amit különben legjobban mutat 

 az egyforma vegyi összetételű gabbró és melafir példája. A közölt melafir-elem- 

 zések közül a návitokra stb. vonatkozó 8 elemzésben a SÍO2 középértéke 52*8%, 

 a tulaj donképeni melafirokra vonatkozó 8 elemzésben pedig 48*7%. A 16 melafir 

 középtömöttsége = 2-773 (2-625— 2-95). 



Weinschenk a melafir, trapp és diabáz vegyi összetételére összefoglaló- 

 lag azt írja,^ hogy bennük a SÍO2 tartalom 50% körül van, ennél csak kevés- 

 sel is magasabbra csak az anomális, kvarctartalmú tagokban emel- 

 kedik, de viszont sokkal alacsonyabbra is ritkán sülyed. Tehát 



^ RosENBUscH az <(augitporfir»-t megkülönbözteti az «augitpo^fi^it^-től, mely utóbbi 

 természetesen szerinte is a porfiritek közé tartozik. Tekintve azt az elvet, amit különben 

 Eosenbusch maga hangoztat, hogy a «porfir» név az ortoklász, a «porfirit» a plagioklász 

 tartalmú effuziós kőzetekre vonatkozik, továbbá a félreértés (augitortofir stb.) elkerülése 

 végett is sokkal megfelelőbb és kifejezőbb név az olivint nem tartalmazó melafirokra nézve 

 az la u g i t ra e 1 a f i D) elnevezés, amelyeket ilyenformán a legegyszerűbben különböztet- 

 hetünk meg az olivines, tehát a tulajdonképeni dm e 1 a f i r»-októl. 



' Dr. Ernst Weinschenk : Grundzüge d. Gestcinskunde. Freiburg i. B. 1907. 



* Dr. Reinhold Reinisch : Petrographisohes Praktikum. Berlin 1904 és 1912. 



* H. RosENBDSCii : Elemente der Gesteinslehre. Ilt. Aufl. Stuttgart 1910. 

 ' U. a. 396 lap. 



* Dr. Ernst Weinschenk: Grundzüge der Gestcinskunde. II. Freiburg 1907. 



