A MELAFIR ÉS SZEREPE AZ ERDÉLYI ÉROHEGYSÉÖBBN. 89 



Weinschbnk a kovasavtartalmat 50%-nál inkább kevesebbre veszi. OsANNnak 

 a kőzetelemzésekct felsoroló munkájában^ az 1997—2027 (2013. sz amphibol- 

 palát kivéve) számok platt közölt 30 elemzésben a SiO-i középértéke 49'5%, meg- 

 jegyezve azt, hogy ezen elemzések közül két egyébként is sajátságos elemzésben 

 (2007, 2023) abnormálisan nagy SiO^ van (57—58%), ezeknek bele nem számí- 

 tásával a középérték 48*9. A közölt 28 elemzés közül a SÍO2 tartalom csak 6-nál 

 van 50% felett, 7-nél 50%, 15-nél 50% alatt. Tömöttségük középértéke 2-806. 



Az elmondottakat tekintetbe véve, a tudomány mai állása alapján tehát 

 melafirnak az olyan általában sötétebb színű, porfiros szövetű harmadkor előtti 

 kitörésbeli kőzetet kell neveznünk, amelyre a bázisos plagioklász, főleg bania- 

 színű augit — s a legtöbb esetben olivin — ásvány kombináció jellemző ; fontos 

 a színes ásványok uralkodó mennyisége úgy az alapanyagban, mint különösen 

 a porfiros ásványok között, az utóbbiak között a plagioklász igen gyakran nem 

 is szerepel. Ennek megfelelőleg vegyi összetételük olyan, hogy a SÍO2 tartalom a 

 legtöbb esetben nem sokkal 50% alatt van (Si=B), s a kétvegy értékű fémek, 

 illetőleg az Al mentes fémniagok uralkodó szerepet visznek. Tömöttségük a 

 megbízható adatok szerint középértékben 2*8 (2*625 — 3*106). 



A különböző melafirfajták csoportosítását, tehát rendszerbe foglalását 

 kissé megnehezíti az elég nagyszámú, de annál kevesebbet kifejező helyi név, 

 mint návit, palatinit, tholeiit stb. A leghelyesebb eljárás, amit úgy itt, mint az 

 egész kőzettanban követni kellene, az, hogy a kőzetcsalád keretén belül az egyes 

 jellemző ásványok szerint nevezzük el a főcsoportokat. Eszerint az egyes főcso- 

 portok volnának: olivinmelafir v. röviden melafir (RosBNBUSCHNál : tulajdon- 

 képeni melafir), augitmelafir (RosENBuscnnál : augitporfir), enstatitmelafir 

 (RoSBNBuscmiál : palatinit), amfibolmelafir, kvarcmelafir stb. stb. E főcsoporto- 

 kon belül azután a keverékek szerint (pl. biotitos augitmelafir), továbbá a szer- 

 kezet és kifejlődés szerint (pl. vitrofiros olivinmelafir) lehetne a fajtákat v. 

 alcsoportokat megkülönböztetni. 



Megvizsgált anyag. 



Azok a kőzetek és ezeknek vékonycsiszolatai, amelyeket munkám folyamán 

 átvizsgáltam, az Erdélyi Múzeum Ásványtárának és a kolozsvári egyetemi Ásvány- 

 és Földtani Intézetnek tulajdonába tartoznak. E gyűjtemények különösen 

 gazdagok érchegységbeli kőzetekben. Megjegyzendő azonban, hogy közelebbi 

 vizsgálataim körébe csakis a bázisosabb porfiri- 

 teket (lábra dorporfirit, piroxénporfirit) és a diabázokat vontam, 

 tehát figyelmen kívül hagytam ez alkalommal a hasonlíthatlanul nagyobb szám- 

 ban lévő savanyúbb porfiriteket (ohgoklász-, kvarc-, biotit- és amfibolporfiri- 

 teket) és ezeknek keverókfajtáit. Ebben a rendkívül gazdag anyagban a saját 



^ A. OSANN: Beitráge zur chemischcn Petrographie. II. Stuttgart 1905. A közölt 

 melafirelemzésekben a két abnormális elemzést kivéve az összetevő főbb vegyületek közép- 

 értéke %-okban: SiO^ = 48-9, Al^O^ = ITá, Fe^O^ + FeO = 119, Mg = 5'7, CaO = 7-2, 

 Na^O = 3-7, E2O = 1-4, H^O = 3-1. 



Földtani Közlöny. XLVI. köt. 1916. 7 



