A MELAFIR ÉS SZüREPE AZ ERDÉLYI ÉRCHE JYSÉGSBN. 99 



van s/ü, legki vésbbé sincs ukuuk ezen megütődni, sőt különös érdemül kell be- 

 tudni, hogy TsCHERMAK már az augitporfirit (<(augitporph5rr») csoportot külön tár- 

 gyalván a melafirtól, mintegy külön kőzetfajnak tekinti. Doeltee,^ azután 

 Inkey^ e bázisosabb mezoerupciós kőzetek elnevezése tekintetében teljesen 

 Tschermak hatása alatt vannak. 



1896-ban jelent meg Primics monografiaszerű nagy nmnkája,^ az Érc- 

 hegység D-i részéről a Csetrás— Nagyág— Rudai hegységről. Ez a különben ta- 

 gadhatatlanul becses munka volt mintegy a kiinduló pontja a melafirnév szer- 

 telen használatának, aminek következtében e tekintetben ma majdnem ott ál- 

 lunk, ahol annak idején Doblter,* aki az összes feketeszinű porfirokat minden 

 kritika nélkül melafirnak nevezte el. Primics munkájával bővebben annyival 

 is inkább foglalkozhatom, miután e vidékről egyéb gyűjtések mellett rendelke- 

 zésemre áll Primics saját gyűjtése is, tehát eredeti példákban tanulmányozhat- 

 tam az ő «melafÍD)-jait. 



Primics a mezoeffuzivumokat 2 csoportra osztja: 1. porfir, 2. melafir 

 kőzetekre. A melafirnevet, épen mint Doelter, gyűjtőfogalomként használja 

 és pedig nagyon sajátságos és érthetetlen módon épen Rosenbusch 1887-iki 

 kiadású «Physiographia»-ja alapján, holott pedig, amint a bevezetésben emlí- 

 tettem, talán sohasem volt a melafirnév olyan pontosan, oly szűk körrel körül- 

 határolva, mint ép ebben a II. kiadásban.^ A melafir név túlvitt használatára 

 tehát már a kiindulási alap helytelen volt. A munkához csatolt igen jó átnézetes 

 térképen 3 nagy melafirterület van : az első Valeajepi, Porkura és Balsa közt, 

 a második Füzes Borbála, Gyalumáre és Ruda közt, a harmadik Hercegánytól 

 É-ra. A kisebb előfordulások közül a nevezetesebbek a Boicza, Szelistye, Ku- 

 rety, Gm'a Gosu és Kecskedága körül előbukkanok. Az itt előforduló «melaphyr»- 

 okat épen «az erdélyi palfeovulkáni effusiv kőzetekre vonatkozólag)) 5 csoportra 

 osztja: l.augit-, 2.olivin-, S.spilit-, 4. mandulaköves-, 5. törmelékes melafirokra. 



Az olivinmelafirokra azonnal megjegyzi, hogy a «Csetráshegység terüle- 

 tén csak nyomait)) találta, de kijelenti, hogy «Torockó, Njármező környékén 

 és még néhány más helyen elég gyakoriak)). Hogy ez utóbbit mily alapon mondja, 

 arról nem világosit fel. A «spilitmelaphyrok»-nak már a leírása is mutatja, hogy 

 ezek melafirok nem lehetnek, hanem a sűrűbb fajták valószínűleg szpilites diabá- 

 zok, a «kissé porphyros* fajtákra például felhozott málahegyi és kecskedágai 

 kőzetek pedig a közelebbi vizsgálatnál labradorporfiriteknek bizonyultak, de 

 ugyané helyeken előfordul az augitporfirit és tufája is. A «mandulaköves mela- 



1 Jahrbuch d. k. k. Geol. Reichsanstalt. Bd. XXIV. Wien 1874. p. 7. 



^ Inkey Béla: Nagyág földtani és bányászati viszonyai. Budapest 1885. 



' Dr. Primics György : A Csetráshegység geológiája és érctelérei. Budapest 1896. 



* Dr. C. Doelter : Über die mineralogische Zusammensetzung der Melaphyre 

 und Augitporphyre Südost-Tirols. Min. Mitth. 1875. p. 289. 



* A melafirnév pontos meghatározását e kiadás számtalan helj^én olvashatjuk: 

 484, 485, 506, 507 és különösen az 509. lapon, ahol szinte tiltakozással jelenti ki Rosenbusch, 

 hogy bár az ö meghatározását majdnem mindenütt elfogadták, mégis akadnak egyes geoló- 

 gusok, akik az olivintartalmat nem veszik kellően tekintetbe és olyan közeteket is sorolnak 

 a melafir-csoportba, amelyek pedig az augitporfiritekhez tartoznak stb. 



