100 Dt SZBNTPÉTEKY ZSIGMOND 



phyrok»-at különálló csoportnak felfogni a tudomány mai állása szerint nem lehet, 

 hiszen a mandulakő csak kiképződési forma, ép úgy előfordulhat az augitraela- 

 firoknál v. olivinmelafiroknál, mint ahogy különösen rendes kiképződési formája 

 a szpilites diabázoknak, amelyeknek fogalmához szinte hozzátartozik. Az elő- 

 fordulási helyeket nem említi Peimics, igy nem is sejthetjük, hogy mily kőze- 

 tekre vonatkozik a mandulaköveknek pedig igazán mesteri leírása. — Az elmon- 

 dottak alapján e három csoport egészen önként elesik a melafir elnevezéstől, bő- 

 vebben tehát nem is foglalkozom velük és így mindössze az «aiigitmelaphyn> 

 csoport és tufája az, amely tényleg rejthet magában melafirt. 



Az augitmelafirok között Pkimics két változatot különböztet meg. Az 

 első változat: a ((feltűnően porphyros melaphyrok^ «typusos kifejlődésben Por- 

 kura, Valea Jepi és Tekerő-Pojána közti meluphyr-hegyek némely helyein és a 

 Kis-Duba körül néhány ponton fordolnak elő.» Az említett helyekről gyűjtött 

 kőzetei közül azonban a legbázisosabbak is csak augitporfiritek (mint ahogy 

 Peimics helyesen ilyen névvel illeti is ezeket, csak helytelenül sorozza az augit- 

 melafirok közé), a melafirtípust a sok valeajepii közül csak egyetlenegy közelíti 

 meg, amelynek leírását alább adom, itt csak annyit említek, hogy ez sem típu- 

 sos melafir, erősen közeledik az augitporfiritek felé. A többi innen való bázisosabb 

 kőzet neve : augitporfirit és tufája, labradorporfirit, 

 diabáz és diabázporfirit. A másik változat : a ((tökéletlenül porphy- 

 ros melaphyrok* lelőhelyei közül a valisórai völgyet, Pestyere környékét és a 

 guragosii kis szigetet említi. Ezeken a helyeken a következő bázisosabb kőzetek 

 fordulnak elő: 1. a vahsórai völgyben: amfibolos augitporfirit, 

 labradorporfirit és augitporfirit. 2. Petyere : amfibolos augit- 

 porfirit, diabázporfirit és augitporfirit. 3. Gura Gosi mellett augit- 

 porfirit. 



De nem találtam a fent megjelölt egy példányon kívül más melafirt a 

 Csetrás-hegység többi helyeiről rendelkezésemre álló bő anyagban sem, valamint 

 nem akadtam az olivinnek még nyomára sem, bárha Primics említi is ezekből a 

 kőzetekből. Pedig az olivin jelenléte egészen természetes volna ezekben a bázi- 

 sosabb porfirit ékben, hiszen az olivin elég gyakori egyes augitandezitekben is, 

 igy egyéb helyeket nem említve, hazánkból is ismerünk ilyeneket a Hargitábó 1^ 

 és ezek olivintartalmuk dacára mégsem bazaltok, akár csak az irodalomból is- 

 meretes Carmeloit és a santorini olivines augitandezitek nem azok. 



Az említett augitmelafir lelőhelye : «Valea Jepi, a falu közelében, 

 Gyalu Mosoruluj irányábam. Gyűjtötte Dr. Pniincs György 1886-ban. A sötét- 

 barna likacsos-salakos, gömbölyded, félököl nagyságú kőzet egészen olyan be- 

 nyomást tesz, mintha agglomerát volna. Sűrű alapanyagában szabad szemmel 

 elég Bok, friss töréseinél élénk olajzöld 2—3 mm-es augit látható zömök kristályok- 

 ban. A nagyszámú mandulaűr belsejét klorit és limonit vonja be, ugyanezek az 

 anyagai a nagyon kevés, teljesen kitöltött mandulának is. 



Hipokristályos alapanyagú kőzet. A világosszínű, máshol zöldes, 

 barnás üvegnek, melyben helyenként igen sok parányi barnás szemcse és vilá- 



^ Dr. PAlfy Mór: A Hargita andezites kőzeteiről. Kolozsvár 1895. 



