102 D! SZENTPÉTERY ZSIGMOND 



miután, amint már 1903-ban megjegyzi,^ megfigyeléseit egy részletes ösázefog- 

 laló munkában szándékozik adni. Az 1911-ben megjelent nagy munkája: «Az 

 Erdélyrészi Érchegység bányáinak földtani viszonyai és éretelérei»^ e kőzetek 

 elnevezése tekintetében nagy visszaesést jelent. Az összefoglaló névnek u. i. a 

 raelafir nevet választja, de hogy mily kőzeteket ért alatta, azt csak 

 sejteni lehet egyes kijelentéseiből. Geológiai tájékoztatójában ugyan kijelenti, 

 hogy «a melaphyr mellett az Érchegység területén még előfordulnak különböző 

 porphyritek és kvarcos porphyrok is, de azok a bányák közvetlen szomszédsá- 

 gából sehol sem ismeretesek* — de viszont azt írja (220. 1.), hogy «a melaphyr- 

 brecciák már sokkal könnyebben felismerhetők, mint a tufák, mert ezeknél a 

 tufás anyagba ágyazott augitporphyrit v. diabas zárványok épebben maradtak 

 meg,» továbbá azt írja (272. 1.), hogy Boica vidékén a «melaphyr az egész terü- 

 leten tulajdonképen az augitporphyrit tufájából és brecciájából álb, stb. Ezek- 

 ből ítélve következtethetjük, hogy Pálfy a melafir név használatában Primicb 

 hatása alatt áll, aki, amint említettem, az összes Imzisosabb porfiriteket és a 

 diabázokat melafiroknak keresztelte. Mintha nem is az a Pálfy volna, aki már 

 1895-ben oly kiváló kőzettani érzékkel ismerte föl a Hargita-hegység olivintar- 

 talmú bázisosabb effuziós kőzeteinek andezit voltát. Haszen egy tekintet a 

 mikroszkópba meggyőzte volna őt, hogy ezek legnagyobbrészben nem lehetnek 

 bazaltog kőzetek, hanem igenis túlnyomó részük porfirit, kis részük diabáz, 

 elenyésző csekély részük melafir. 



Dr. Papp Károly, aki e vidéken az 1905. évtől kezdve megszakításokkal 

 dolgozott, jelentéseiben' többnyire, különösen az utóbbi időkben, szintén a mela- 

 fir nevet használja összefoglaló névül. Eljárását a következő igen találó meg- 

 jegyzéssel okolja meg: «A melafirt újabban sok helyütt au- 

 gitporfiritnek nevezik, azonban elemzések hiányá- 

 ban egyelőre melafir néven jelölő m.»* Évi jelentéseiben a 

 Fehér-Körös-völgyét, Viszka, Gyalumáre és Bucsony környékét ismerteti. Egyéb, 

 e hegységrószre vonatkozó közleményeiben^ a bucsumi Arámabányát, a karácscebeí 

 aranybányák területét és AlmásszeUstye vidékét írja le. Leírását különösen a csa- 

 tolt igen jól áttekinthető geológiai térképekkel teszi még élvezetesebbé. Leírásai- 

 ban felváltva v. egjóittesen használja az augitporfirit és nielafir nevet gyűjtő- 

 fogalomképen, amelyekhez hozzáfoglalja a «spilit»-et is, amit különben az Er- 

 délyi Érchegység DNy-i részéről Alváca és Kazanesd vidékéről írt jelentésében* 

 hiltározottan hangoztat. 



Legújabban, az 1910. évtől kezdve Dr. Ferenczi István is dolgozott az 

 Érchegység ezen a középső részén és pedig Zalatna környékén. Munkájának 



1 PÁLFY M. : U. a. 1903-ról (p. 96) és 1904-röl (p. 96). 



2 PÁLFY M. : A m. kir. Földtani Intézet Évkönyve. XVIII. k. p. 205. 



' Papp K. : A m. kir. Földtani Intézet Évi Jelentése 1905-ről (p. 54), 1906-ról (p. 

 85), 1909-röl (p. 130), 1912-ről (p. 110), 1913-ról (p. 238). lOU-ről (p. 305). 



* Papp K. : U. a. 1913-ról p. 241. 



6 Bányászati és Kohászati Lapok. 1906. évf. (XXXIX.) és 1908. évf. (XLI.). - 

 Papp K. : Földtani Közlöny. 1908. évi XXXVIII. k. p. 294. 



« Papp K. : A m. kir. Földtani Intézet Évi Jelentése 1903-ról, p. 71 és 70. 



