104 Dt 8ZENTPÉTERY ZSIGMOND 



mennek át az alapanyag földpátjaiba ; ezek közül a meghatározhatók labrador- 

 nak és labradorbytownitnak bizonyultak s többnyire olyan megjelenésűek, mint 

 az alapanyagbeli földpátok, t. i. általában hosszúkás, lécalakú kristályok. A 

 porfiros a u g i t kristályai igen halvány sárgásbamák, némi zöldes árnyalattal. 

 Gyengén kifejezett zónás szerkezetűek, ritkán ikrek. Eendesen magános egyének 

 és általában igen erősen korrodáltak. Csak kevés esetben kissé kloritosak. 



A mandulák anyaga klorit és kalcit, ritkán limonit is járul a klorithoz. 

 A kloritmandulák általában szabályos gömbök. Anyaguk kékeszöld, erősen pleo- 

 chroos (sötétkék-halványsárga) penninféle klorit, amelynek vékony lemezkéi, 

 szálacskái csak a mandulák külső kérgében helyezkednek szabályosan: koncen- 

 trikus sugarasan a mandulaűr falára, a mandula belső nagyobb része szabály- 

 talanul összeszövődött szálacskák halmaza, szórványosan egyes tökéletlen szfero- 

 litos részlettel. A kalcitmandulák rendesen csak pár szem nagyobb kiistályból 

 állanak, ritkán a rudas kiképződéshez hasonló hosszúkás kalcitkristályok is 

 előíorduhiak. 



Az Érchegység DNy-i része. 



Az Érchegység DNy-i részét, mely a Maros-Körös közé ékelődve 

 a Hegyes Drócsába olvad be, a bevezetésemben említett okok miatt bővebben 

 nem fogom tárgyalni. Mindössze csak pár dologra hivom fel a figyelmen : 



EozLOzsNiK PÁL, aki Papp Károly dr.-nak az 1901—1903. években «a 

 Maros— Körös közén gyűjtött gazdag kőzetgyűjteményét» ismertette a tőle meg- 

 szokott teljesen modern alapon, ebben a gazdag gyűjteményben csak 3 melafirt 

 talált és pedig: 1. Felváczáról a Szocsiula aljáról, 2. Alváczáról a Porkuluj és 

 Kovácsbányája közt és 8. Felváczáról a Maguraea 735-ös pontjáról. A leírásból 

 kitűnik, hogy mind a három előfordulás kőzcte o 1 i v i n m e 1 a f i r. 



A rendelkezésemre álló bő anyagban mindössze két melafirt találtam, 

 az egyik olivinmelafir (gyűjt. : Lóczy Lajos dr.), Godinyesdről való, a 

 paplak feletti oldalról, a másik augitmelafir (gyűjt.: Xántus János) 

 Tamasesdről a 303-as pont alatti árokból. 



Összefoglalás. 



Az előadottakból látnivaló, hogy az Erdélyi Érchegység mezoeruptivus 

 kőzetei közül a melafir mily alárendelt mennyiségű. Hellyel-közzel előfordul 

 ugyan, nem úgy, mint a Persányi hegységben, ahol, amint aimak idején ismertet- 

 tem, még a nyomára sem akadtam,^ de geológiai szerepe igen kicsiny, sőt — habár 

 nagyon valószínű, hogy a helyszínén teendő részletes kőzettani kutatások még 

 sok-új lelőhelyet fognak felfedezni — mégis már most is mondhatjuk, hogy elenyé- 

 szően csekély. Itt említem meg ugyanis vizsgálataim alapján, amelyeknek rész- 

 letes eredményeit tárgyalásom folyamán a hosszadalmasság elkerülése végett 

 nem soroltam föl, hogy az Érchegység mezoeffúziós kőzetei- 



1 Múzeumi Für.etek. 1909. IV. kötet. p. 27-81. lap. Kolozsvár 1909. 



