228 K BÁEÓ XOPCSA FERENC 



jelölik határait. Tektonikailag ez a térség öt egységre oszlik, melyek egymás 

 között, legalább részben, sztratigrafiailag is nagyban különböznek. 



I. Az első területegység a partvidék (1), melyet 

 a felső krétának, az egész eocénnek és az oligocénnek szakadatlan kifejlő- 

 dése jellemez. A felső kréta mint rudista-mészkő, az alsó eocén mint niimmii- 

 lit-mészkő, a középső eocén mint dmvamész, a felső eocén pedig, \alamirit 

 az oligocén is mint flis jelentkezik, közbefekvő mmimulit-mészpadokkal. 

 Ehhez csatlakozik a miocén Dm-azzo— Tirana vidékén. Szerkezetére nézve 

 az egész terület egyes szabályosan egyenszárú r( dőkliől van alkotva. 



II. A második egység a Cukali területe (2—4). 

 Ebben a legmélyebb előbukó tagok a buduai felsőkarbon, melyet 

 BuKOWSKY írt le, és ugyanott a perm. Erre a hatalmasan kifejlődött 

 triász következik. Az alsó és a középső triász részben tarka agyagpalából, 

 továbbá többé-kevésbé elkovásodott palából (jaszpis pala), szarukőből, 

 mészkőből, részben közbeeső kitörésbeli kőzetekből és ezek tufáiból áll. 

 Az alsó triász mint a partszegéllyel majdnem párhuzamosan futó szakadat- 

 lan vonulat Cattarótól Tiranáig, sőt még Albánia belsejében is a Cukali- 

 hegység nyugati lejtőjén kimutatható. 



A felső triász kizárólag világos színű, részben dolomitos mészkőből 

 áll, melynek különvált rögei szintén Cattarótól Tiranáig vonulnak, tovább 

 pedig a triász mész a Cukali redői között hosszú, keskeny sávok alakjában 

 jelentkezik. A liászt rózsaszínű, ammoniteket bőven tartalmazó, gumós 

 mészmárga, a középső jurát radioláriás mész jellemzi. A kiéta képződmé- 

 nyei a Cukali-hegységben, úgy látszik, liiányoznak, de a partvidéken meszes 

 kifejlődésben megtalálhatók. A transzgredáló ótercier-üledék legalul mint 

 szaruköves táblás mészkő (Platt enkalk), fölebb mint meszes agyagpala 

 és legfelül (oligocén) mint barna agyagpala mutatkozik. Az utóbbi tagban 

 gyakran találhatók a rudista-mésznek nagy rögei. Az a körülmény, hogy a 

 liász rózsaszínű és a középső jura vörös üledékei Dalmáciában nem mutat- 

 koznak, kérdésessé teszi a Cukali-hegységnek a Skutari— Spizza— Cattaro 

 vonulattal való összefüggését, habár túlságos nyomaték erre nem fektet- 

 hető, mert hiszen ilyen vöröses liászmárga elszigetelten még Montenegró 

 belsejében is előfordul (amit Tietze kinmtatott) ; a mi területünkön 

 ezek inkább mint helyi tünetek tekintendők. Innen északra, Bosznia felé, 

 persze a meszes fácies, délen, Görögország felé, pedig a vörös agyagpalák 

 fáciese uralkodik. 



III. A z é s z a k a 1 b á n i a i t á b 1 a t i' r ü 1 e t ü n k h a r m a- 

 d i k egysége. (5—9.). Ez Északalbánia északi szegélyére és középső Mon- 

 tenegróra terjed ki. Sztratigrafiai tekintetben ez a képződmény alsó tagjaiban 

 a Cukalira emlékeztet, mert a karbon, a perm és a triász abban körülbelül 

 ugyanúgy vannak kifejlődve, mint emel)ben ; az egyetlen különbség a pale- 

 ozoikumban abból áll. hogy Kirinél az alsó karbon is kib\ikkan és hogy 



